АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3575/16 Справа № 205/1367/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2016 року про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2016 року було накладено арешт на квартиру № 27 у будинку № 3д ж/м Комунар у м. Дніпропетровську та автомобіль НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) WP0ZZZ97ZCL002895, які належать ОСОБА_2 на праві власності.

В апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування ухвали судді та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів, у лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 935 200 грн. та відсотки за користування позикою - 84 168 грн.

Одночасно із позовом ОСОБА_3 подав заяву про його забезпечення шляхом накладання на арешту на належні відповідачці - квартиру № 27 у будинку № 3д ж/м Комунар у м. Дніпропетровську та автомобіль НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) WP0ZZZ97ZCL002895, посилаючись на те, що ОСОБА_2 має значний борг перед ним, який добровільно не погашає, і може відчужити вказане майно, що зробить не можливим виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя керувався нормами ст. 151-152 ЦПК України, дійшовши висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, з обґрунтуванням необхідності його застосування, та інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

В силу ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Однак, у порушення вказаних норм Закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як накладання арешту на квартиру та автомобіль.

Крім того, суддя, постановляючи ухвалу від 23 лютого 2016 року, не з*ясував та не перевірив хто на даний час є власником, зокрема автомобіля.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2, як додаток до неї надала договір купівлі-продажу від 26 листопада 2015 року, за яким спірний автомобіль нею був проданий ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: