Справа № 346/3191/15-ц
Провадження № 2/346/49/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.

секретаря Матушевської Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, Перша Коломийська районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, Перша Коломийська районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги вона обґрунтовувала тим, що 24 вересня 2009 року помер її батько ОСОБА_4, а 18 січня 2015 року її бабуся ОСОБА_5. Як наслідок відкрилася спадщина на спадкове майно, котре належало бабусі: частину житлового будинку № 10 по вул. Чорновола в с. Велика Камянка Коломийського району та земельну ділянку під таким нерухомим майном загальною площею 0,0369 га.

Вказує, що є спадкоємцем за правом представлення з підстав того, що її батько раніше помер своєї матері (її бабусі). Проте, після того як вона, позивач 10 червня 2015 року звернулася до нотаріальних органів у м. Рівне, їй стало відомо про те, що після смерті її бабусі в Першій Коломийській районній державній нотаріальній конторі 04 лютого 2015 року заведено спадкову справу за заявою третьої особи, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Наведені обставини дали їй можливість зясувати, що за свого життя її рідна бабуся залишила на випадок смерті заповіт від 05 липня 2005 року на користь третьої особи.

В кінці червня місяця 2015 року вона, позивач вперше ознайомилася у адвоката із самим заповітом та його змістом, зясувала підстави за яких даний правочин було вчинено секретарем сільської ради.

Посилаючись на ст.203 ч.4, ст.ст. 1233 - 1257 ЦК України позивач вважає, що вказаний заповіт не може лишатися чинним та підлягає визнанню судом недійсним. Зокрема зазначає, що із спірного заповіту посвідченого секретарем Великокам'янської сільської ради Коломийського району ОСОБА_6 вбачається, що текст складений частково від імені спадкодавця ОСОБА_5 за допомогою технічних засобів, а частково за допомогою написання кульковою ручкою шляхом вписування у вже заготовлений до цього раніше бланк. Хто готував такий бланк із самого заповіту не вбачається, так само як і хто вписував кульковою ручкою у такий бланк відповідні тексти.

Стверджує, що в її бабусі не було компютерної техніки та грамотності щодо правильності написання заповіту, тому вважає, що це було зроблено іншою особою, можливо й секретарем.

Натомість, за вказаної ситуації на такому заповіті відсутня інформація про те, яким чином спадкодавець була ознайомлена із текстом заповіту, що є вирішальним в цій ситуації, не вбачається у який спосіб спадкодавець була ознайомлена із текстом самого заповіту.

Безпосередньо порядок вчинення дій на момент складення спірного заповіту регулювався Інструкцією про прядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року за № 22/5. Пунктом 2 Інструкції передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад вчиняють посадові особи на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій. Всупереч наведеній нормі законодавства секретар Великокам'янської сільської ради Коломийського району ОСОБА_6 вчинила посвідчення спірного заповіту не будучи на це уповноваженою відповідним рішенням виконавчого комітету відповідної ради, що стверджується відповіддю на адвокатський запит.

Додатком № 6 до Інструкції було затверджено посвідчувальний напис на заповіті. Натомість на спірному заповіті наявний посвідчувальний напис, що не відповідає встановленому законом. Зокрема, в чиїй присутності підписано такий правочин (п. 13 Інструкції), чи встановлено особу заповідача (п. 10 Інструкції), чи перевірено його дієздатність та ким саме.

Вказує, що на сьогодні не можливо достовірно встановити, що її бабуся мала волевиявлення саме те, яке викладено в спірному заповіті.

За приписами п. 8 Інструкції, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні виконавчого комітету сільської ради, а у виняткових випадках (хвороба особи тощо) поза вказаним приміщенням, про що робиться відповідний напис на заповіті. Натомість із спірного заповіту не вбачається, де він був вчинений (складений та посвідчений).

Крім того, спірний заповіт не відповідає п. 33 Інструкції, з якого вбачається, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Не погоджується з тим, що її бабуся особисто подала спірний заповіт для посадової особи виконавчого комітету.

Також, у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечила, що її бабуся була грамотною.

Просить суд визнати недійсним заповіт від 05 липня 2005 року від імені ОСОБА_5, посвідчений секретарем Великокам'янської сільської ради Коломийського району Івано- Франківської області ОСОБА_6, зареєстрований за № 648.

Позивачка та її представник ОСОБА_7 у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник Атаманюк подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності

Представник відповідача ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності , зазначивши, що за результатами розгляду покладається на погляд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_8 не визнав позовні вимоги, заперечив щодо його задоволення посилаючись на безпідставність позовних вимог. Зазначив, що позивач в своїх позовних вимогах стверджує, що секретар сільської ради с.Велика Кам янка не мав права посвідчувати такі нотаріальні дії, однак дане твердження спростовується рішенням № 91 від 23 квітня 2002 року Виконавчого комітету ОСОБА_2»янської сільської ради "Про розподіл обов язків між членами виконокму", в якому вказано, що секретар сільської ради ОСОБА_6 виконує вчинення нотаріальних дій, дії РАГСу, а у разі відсутності секретаря його обов язки виконує заступник голови або член виконкому. Крім того зазначив, що при посвідчені спірного заповіту секретарем Виконавчого комітету ОСОБА_2»янської сільської ради ОСОБА_6 дотримано вимог п.п.26-40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року за № 22/5, втому числі і щодо форми заповіту так як друкований текст за допомогою технічних засобів не впливав на не стосувався волевиявлення заповідача.

Представник третьої особиПершої Коломийської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій зазначив, що нотаріальна контора не може бути заінтересованою у винесенні рішення суду, заповіт посвідчений не нотаріусом, внаслідок винесення рішення судом не будуть порушені чи змінені права та обовязки нотаріальної контори , просили вирішити справу по суті без участі представника.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі та пояснення свідків,з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 січня 2015 року померла ОСОБА_5 про що складено відповідний актовий запис № 2 (а.с.8).

Останнім місцем її проживання і місцем відкриття спадщини є с. Велика Камянка вул. Чорновола, 10 Коломийського району.

05 липня 2005 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все її майно та належні права, які належать їй на момент складання цього заповіту та майнові права, які належатимуть їй в майбутньому заповіла своїй онуці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76).

Заповіт від імені померлої ОСОБА_5 посвідчувався секретарем виконкому ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району ОСОБА_6 за реєстром № 648 від 05 липня 2005 року, який не змінювався і не скасовувався, що стверджується довідкою №145/02-24/010 від 08 червня 2015 року, виданою виконкомом ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району.

Як видно вищезгаданий заповіт посвідчений ОСОБА_6 секретарем Великокам»янської сільської ради та підписаний ОСОБА_5. На заповіті зі зворотної сторони зазначено, що самоособистість, правоздатність та дієздатність заповідача перевірено. Держмито сплачено за реєстром № 648.

П.4 ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема , що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України.

Діяльність посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України з приводу вчинення нотаріальних дій врегульована спеціальною Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України».

Позивач та її представник зазначають, що заповіт від 05 липня 2005 року , складений на імя ОСОБА_3 є недійсним, так як його текст складений частково від імені спадкодавця ОСОБА_5, виготовлено за допомогою технічних засобів, а частково за допомогою написання кульковою ручкою шляхом вписування у вже заготовлений до цього раніше бланк. Крім того, хто готував такий бланк із самого заповіту не вбачається, так само як і хто вписував кульковою ручкою у такий бланк відповідні тексти. Також на заповіті відсутня інформація про те, яким чином спадкодавець була ознайомлена із текстом заповіту, оскільки, на спірному заповіті немає відмітки про те, чи він читався спадкодавцю особою, яка його посвідчувала, чи спадкодавець знайомився особисто.

Діюча, на час посвідчення оспорюваного заповіту 05 липня 2005 року, Інструкція «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затверджена наказом Мін'юсту України від 25 серпня 1994 року № 22/5 не містила положень щодо обов'язкового зазначення в заповіті в разі якщо посадова особа органу місцевого самоврядування на прохання особи записала заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, перед його підписом про прочитання його уголос та підписання заповідачем.

Не містить вимог щодо зазначення в заповіті про прочитання та підписання заповіту заповідачем і безпосередньо ст. 1248 ЦК України, на яку посилається позивач .

Таким чином враховуючи те, що чинне на час складання заповіту законодавство не вимагало від посадової особи виконавчого комітету сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в разі якщо остання на прохання особи записала заповіт зі слів особи заповідача власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, обов'язкового зазначення в заповіті перед його підписом про прочитання його уголос та підписання заповідачем, у суду не має правових підстав для висновків про порушення вимог щодо форми та посвідчення спірного заповіту та визнання його недійсним з даних підстав.

Крім того, відповідно до п. 19 вищезгаданої інструкції, секретарем Великокам»янської сільської ради була зареєстрована нотаріальна дія вчинена для ОСОБА_5 , що підтверджується копією журналу реєстру «Нотаріальні дії 2005 р. Книга №2» (а.с.78-81), котрого оглянуто в судовому засіданні, де наявний підпис ОСОБА_5 про одержання нотаріально оформленого документа (а.с.19-20).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що працювала секретарем Великокам янської сільської ради Коломийського району і , що заповідач ОСОБА_5 особисто прийшла до сільської ради з метою скласти заповіт. Особу заповідача встановлено по паспорту. При складані заповіту ОСОБА_5 добре розуміла значення своїх дій, ніяких сумнівів щодо особистого волевиявлення заповідача встановлено не було. Заповіт складено зі слів ОСОБА_5, яка власноручно підписала текст на заповіті та у журналі реєстрації нотаріальних дій та погодилася з його змістом. Заповіт складено в приміщенні ОСОБА_2»янської сільської ради. Заповідачу ОСОБА_5 було розяснено її право змінити заповіт і останній буде дійсним.

Що стосується посилань позивача на те, що в оспорюваному заповіті не зазначено про місце його складання( чи приміщення виконавчого комітету чи поза вказаним приміщенням), то суд вважає, що зазначені недоліки при написанні секретарем сільської ради тексту заповіту жодним чином не вплинули на волевиявлення ОСОБА_5 щодо розпорядження належним її майном на випадок смерті.

Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи та за результатом судового розгляду позивачем та її представником не надано жодного належного та допустимого доказу щодо недійсності заповіту від 05 липня 2005 року згідно ч.4 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя).

Будь-які обовязки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини.

Ст. 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до зазначеного, суду не надано жодного доказу, який підтверджував би, що волевиявлення ОСОБА_5 щодо складання заповіту 05 липня 2005 року на імя ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало її волі.

Зворотне було доведено в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_6

Згідно абзацу 3 п.16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, однак відповідних клопотань до суду заявлено не було.

При цьому позивач та її представник в обґрунтування своїх вимог хоч і посилалися на можливість недійсності підпису заповідача на заповіті, при цьому клопотань, щодо проведення почеркознавчої експертизи не заявляли, тому така обставину судом вважається не доведеною.

Посилання позивача на те що секретар Великокам'янської сільської ради ОСОБА_6 вчинила посвідчення спірного заповіту не будучи на це уповноваженою відповідним рішенням виконавчого комітету відповідної ради, спростовується долученим рішенням № 91 від 23 квітня 2002 року Виконавчого комітету ОСОБА_2»янської сільської ради, в якому вказано, що секретар сільської ради ОСОБА_6 виконує вчинення нотаріальних дій(а.с.97-99).

ОСОБА_6 роз"яснивши зміст ст. 1241 ЦК України заповідачу ОСОБА_5., посвідчила спірний заповіт, котрий підписаний ОСОБА_5, дієздатність якої була перевірена.

Отже суд взявши до уваги вищезазначене приходить до висновку, що позивачем по справі не надано та не зазначено жодного доказу в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності заповіту складеного 05 липня 2005 року ОСОБА_5.

На підставі ст.ст. 203 ч.4, 319, 1233, 1235, 1247, 1248,1251 ЦК України та керуючись ст.ст. 61,213,214ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2»янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, Перша Коломийська районна державна нотаріальна контора Івано-Франківської області про визнання недійсним заповіту, складеного 05 липня 2005 року від імені ОСОБА_5, зареєстрованого за № 648 та посвідченого секретарем Великокам»янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення встановленого строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Суддя Беркещук Б. Б.