АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/96/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/357/16 Доповідач - Міщій О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - відповідача ОСОБА_1, його представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12.01.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа Дулібівська сільська рада Бучацького району про визнання договору купівлі продажу майнового сертифікату недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 р. ОСОБА_5 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що в жовтні 2014 р. йому стало відомо про те, що його майновий сертифікат про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ТР-III № 018913 перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_1 Позивач вказав, що його тесть ОСОБА_6, скориставшись тим, що він знаходився за кордоном, без його відома та згоди продав належний йому майновий пай ОСОБА_1

Посилаючись на те, що він не укладав і не підписував договір купівлі продажу майнового сертифікату, ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі продажу від 11.08.2014 р. свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ТР III № 018913, а також зобов'язати ОСОБА_1 повернути вказаний документ, поклавши на відповідача судові витрати.

Рішенням Бучацького районного суду від 12.01.2016 р. позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі продажу майнового паю від 11.08.2014 р. Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ТР-III № 018913. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 243,60 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 зазначив, що позивач не подав доказів того, що спірний договір купівлі продажу майнового сертифікату не підписаний ОСОБА_5, а суд, не врахувавши вимоги ч. 1 ст. 218 ЦК України, обгрунтував своє рішення лише поясненнями свідків, які є суперечливими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не укладав та не підписував договір купівлі продажу майнового сертифікату від 11.08.2014 р., тому визнав правочин недійсним.

Однак, з таким висновком суду погодитися неможливо.

Судом встановлено, що 19.03.2003 р. ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ТР III № 018913, виданий Дулібівською сільською радою Бучацького району.

Як видно із спірного договору купівлі продажу, ОСОБА_5 продав, а ФГ Заричне ОСОБА_1 купив майновий пай члена селянської спілки села Дуліби. Згідно п. 2 вказаного договору, продаж вчинено за 455 грн., які продавець ОСОБА_5 отримав від покупця.

Згідно п. 13, 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ № 177 від 28.02.2001 р., майновий пай члена сільськогосподарського підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно правових угод видається нове свідоцтво. Для отримання нового свідоцтва до сільської, селищної або міської ради подаються, посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно правової угоди, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна, міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП.

Як пояснив відповідач та його представники, після укладення вказаного договору, майновий сертифікат № 018913 Дулібівською сільською радою було анульовано (погашено), а на ім'я ОСОБА_1 видано нове свідоцтво про право на майновий пай і внесено відповідні зміни у книзі обліку свідоцтв.

ОСОБА_1 також в суді пояснив, що після укладення договору із ОСОБА_5 та іншими власниками майнових сертифікатів він викупив тік, вагу та інше майно колишньої селянської спілки Дуліби Бучацького району і передав його на баланс фермерського господарства Заричне, головою якого є, з метою здійснення сільськогосподарської діяльності. ОСОБА_1 вказав, що після викупу майна вклав значні кошти для його ремонту та покращення.

Представник третьої особи Дулібівської сільської ради Бучацького району в апеляційному суді підтвердив вказані обставини.

Отже, з матеріалів справи видно, що сторони уклали письмовий договір купівлі продажу майнового паю. Як видно із змісту цього договору, він підписаний продавцем і покупцем.

Позивач ОСОБА_5 оспорив зазначений договір, вказавши, що він договір не підписував.

Відповідач та його представники заперечили позов, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що укладав договір з ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Як видно із змісту технічного запису судового засідання, свідок ОСОБА_7 14.09.2015 р. в суді першої інстанції пояснив, що він підписався лише у відомості про отримання коштів за проданий майновий сертифікат в сумі 455 грн. а гроші віддав дружині позивача ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 25.04.2015 р. пояснила, що гроші за продаж майнового сертифікату, належного ОСОБА_5, отримав ОСОБА_7, однак зазначила, що сертифікат привезли для продажу разом ОСОБА_7 і ОСОБА_5 Договір підписував ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_5

Інших доказів щодо недодержання в момет вчинення правочину вимоги закону про необхідність його підписання, стороною не подано, хоч суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки. Зокрема, позивач не подав письмових доказів того, що підпис у спірному договорі купівлі продажу від 11.08.2014 р. виконаний не ним, а іншою особою, будь яких клопотань про витребування чи отримання таких доказів, в тому числі висновку експертизи, стороною не заявлено.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.и Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами).

Відповідно до ч. 1 ст. 205, чинної на час виникнення спірних правовідносин, ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Як роз'яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України № 9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за змістом ч. 1 ст.218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга ст. 937, частина третя ст. 949 ЦК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач не подав належних доказів щодо недійсності правочину письмового договору купівлі продажу майнового сертифікату від 11.08.2014 р.

Зокрема, ОСОБА_5 не подав письмових доказів того, що спірний договір не був підписаний ним, як продавцем, а пояснення свідків не спростовують заперечення відповідача у справі.

При таких обставинах рішення Бучацького районного суду від 12.01.2016 р. про задоволення позову ОСОБА_5 підлягає до скасування, а по спору слід ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Слід скасувати також вказане рішення в частині розподілу судових витрат, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні понесені нею судові витрати лише у випадку ухвалення рішення в її користь.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12.01.2016 р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третьої особи Дулібівської сільської ради Бучацького району про визнання договору купівлі продажу недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9