Справа №2-4986/2009 05.04.2016 05.04.2016 05.04.2016
Провадження №22-ц/784/766/16
Справа № 2-4986/2009 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/766/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю: представника Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року, постановлену за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Ленінський ВДВС ММУЮ),

В С Т А Н О В И Л А :

11 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ.

Заявник зазначав, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.11.2009 р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29631,19 доларів США; звернуто стягнення на заставлене майно за договором застави від 20.08.2008 р. - транспортний засіб марки SITROEN, модель C4PICASSO, 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3О, і ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальному розмірі 1950 грн.

Як вказав заявник, 03 червня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-4986, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 13 березня 2013 року на підставі вищевказаного рішення, було винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 23684грн.21коп., яку ОСОБА_3О вважає неправомірною. Вказував, що про відкриття виконавчого провадження № 37327620 та про стягнення з нього виконавчого збору він дізнався лише 23 листопада 2015 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, так як копій відповідних постанов він не отримував. Окрім того, на його думку, сума боргу була погашена ним самостійно, що підтверджує постанова про закінчення виконавчого провадження № 37327620 від 27 червня 2014 року, в якій зазначено про погашення боржником заборгованості в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення з нього виконавчого збору.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконною та скасувати вищевказану постанову Ленінського ВДВС ММУЮ від 03 червня 2013 р.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою скасувати постанову Ленінського ВДВС ММУЮ від 03 червня 2013 р. про стягнення з нього виконавчого збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Cудом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29631,19 доларів США; звернуто стягнення на заставлене майно за договором застави від 20.08.2008 р. - транспортний засіб марки SITROEN, модель C4PICASSO, 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3О, і ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальному розмірі 1950 грн. (а.с. 43).

На підставі виданого 14.11.2009р. виконавчого листа по вищевказаній справі 7 грудня 2009 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 64).

29 грудня 2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закона України «Про виконавче провадження» в звязку з тим, що стягувач - АКБ «Форум» - відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення (а.с. 67).

Через втрату виконавчого листа за заявою ПАТ «Банк Форум» відповідно до ухвали Ленінського райсуду м. Миколаєва від 20.02.2013 року, було видано дублікат виконавчого листа (а.с. 80).

5 квітня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ на підставі відповідної заяви ПАТ «Банк Форум» та дублікату виконавчого листа була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 37327620 та встановлено строк для добровільного виконання до 11.04.2013 р. Згідно зворотнього поштового повідомлення ця постанова була отримана ОСОБА_3 18.04.2013 року (а.с. 137-139). Доказів, які б спростовували зазначене, заявником не було надано.

3 червня 2013 державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 була винесена постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 23684 грн. 21 коп. (а.с. 140).

11 січня 2014 року до Ленінського ВДВС ММУЮ надійшов лист від стягувача - ПАТ «Банк Форум» - про те, що станом на 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 в повному обсязі виконано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2009 року, заборгованість перед Банком відсутня (а.с. 143). 27 червня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у п. 2 якої вказано, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій винесена в окреме провадження (а.с. 144).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд виходив з того, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, статті. 28, враховуючи, що у повному обсязі рішення суду було виконано боржником з пропущенням строку для добровільного виконання.

Між тим, повністю погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на викладене.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначено в абзаці другому ч. 1 ст. 28 цього Закону, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Разом з тим, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Отже, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі № 6-785цс15.

Згідно статтті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Між тим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця Щербатих М.В. в суді апеляційної інстанції, з часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2013р. і до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014р. ніяких заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не було вчинено. Рішення суду станом станом на 30 грудня 2013 року було повністю виконано ОСОБА_3 у добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, можна дійти до висновку про безпідставне винесення державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 постанови від 3 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 23684 грн. 21 коп.

Суд не звернув належної уваги на зазначені обставини та не врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 06 липня 2015 року у справі № 6-785цс15, а тому дійшов помилкового висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_3

За положеннями частини 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положеннями ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Оскільки ОСОБА_3 заперечує отримання ним оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, а матеріали справи та виконавчого провадження не містять доказів отримання ним цієї постанови, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника про те, що про існування постанови про стягнення виконавчого збору йому стало відомо тільки після ознайомлення його представника із матеріалами виконавчого провадження 23 листопада 2015 року, що підтверджується відповідним записом, що міститься у даних матеріалах.

З даною скаргою на постанову державного виконавця Заволока М.О. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва 01 лютого 2016 року (як вбачається з дати поштового штемпелю).

У скарзі ОСОБА_3 було заявлено клопотання про поновлення передбаченого ст. 385 ЦПК України строку. Як на підставу поважності причин його пропуску заявник посилався на те, що спочатку він намагався оскаржити постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору до Миколаївського окружного адміністративного суду, проте 22 січня 2015 року він отримав ухвалу цього суду про закриття провадження за його адміністративним позовом, в якій було розяснено про підвідомчість заявлених ним вимог загальним судам в порядку цивільного судочинства.

Викладені ОСОБА_3 обставини підтверджуються змістом ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року (а.с. 126).

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що передбачений законом строк на оскарження постанови державного виконавця попущений ОСОБА_3 з поважних причин, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 385 ЦПК України він підлягає поновленню.

За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.312 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення скарги ОСОБА_3

Керуючись статтями 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 03 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору (ВП № 37327620) та зобовязати державного виконавця скасувати вказану постанову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

ОСОБА_7