У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П. ., суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство», ОСОБА_7 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року, в с т а н о в и л а: У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі наказу від 15 січня 2009 року № 5-к він був прийнятий на посаду лісника Прибузького лісництва Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» (далі - ДП «Вознесенське лісове господарство»), а згідно з наказом від 15 лютого 2011 року № 14-к - переведений на посаду майстра лісу в Прибузьке лісництво із закріпленням обходів № № 4,5. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 05 березня 2013 року № 7-к його звільнено із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2013 року його з 05 березня 2013 року поновлено на роботі на посаді майстра лісу обходів № № 4, 5 в ДП «Вознесенське лісове господарство». 21 серпня 2013 року директором ДП «Вознесенське лісове господарство» видано наказ № 148 про скорочення штату працівників, відповідно до якого з 21 жовтня 2013 року скорочувалась посада майстра лісу (майстерська дільниця № № 4,5) Прибузького лісництва, у зв'язку з чим наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 21 жовтня 2013 року № 47-к його звільнено з посади у зв'язку із скороченням штату, зумовленим змінами в організації виробництва, які мали місце в 2013 році. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2014 року його поновлено на роботі на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство». Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 03 листопада 2014 року № 66-к на виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2014 року його поновлено на роботі майстра лісу та закріплено за ним майстерську дільницю № 1. 04 листопада 2014 року видано наказ № 68-к, відповідно до п. 4 якого за ним передбачено закріплення дільниці № 1. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 17 листопада 2014 року № 205 йому оголошено догану за відмову у прийнятті дільниці № 1. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 12 лютого 2015 року № 49 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. Того ж дня на підставі наказу директора № 9-к його звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2015 року його поновлено на роботі майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство» з 12 лютого 2015 року, у зв'язку з чим 20 квітня 2015 року на виконання рішення суду видано наказ № 22-к. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 12 лютого 2015 року № 49 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. Проте наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 23 квітня 2015 року № 23-к його було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Вважає звільнення незаконним, оскільки були відсутні необхідні умови для правомірного розірвання трудового договору, за ініціативою останнього з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому просив суд поновити його на посаді майстра Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді майстра лісу Прибузького лісництва Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» з 24 квітня 2015 року. Стягнуто з Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 16 969 гривень 27 копійок. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, заявлених до ОСОБА_7 - відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У касаційній скарзі ДП «Вознесенське лісове господарство» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Виходячи з цього, при звільненні працівника з підстав, передбачених даною нормою закону, власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення. При оспоренні до суду наказу про звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що підставою для видачі наказу від 23 квітня 2015 року № 23-к про звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України стало невиконання ним розпорядження лісничого від 21 квітня 2015 року № 3 про прийняття майстерської дільниці № 1 Прибузького лісництва за актом приймання-передачі. Разом з тим для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Апеляційним судом установлено, що підставою для звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України стало застосування до нього заходів стягнення за порушення трудової дисципліни догана - на підставі наказу від 17 листопада 2014 року № 205 за порушення, що мало місце у листопаді 2014 року, та звільнення відповідно до наказу від 23 квітня 2015 року № 23-к за порушення, яке мало місце 21 квітня 2015 року. Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що при вирішенні питання щодо систематичності невиконання позивачем без поважних причин покладених на нього трудових обов'язків стягнення, накладене наказом від 17 листопада 2014 року № 205 враховуватись не може, оскільки з моменту видання директором ДП «Вознесенське лісове господарство» наказу від 03 листопада 2014 року № 66-к про поновлення позивача на роботі і закріплення за ним майстерської дільниці № 1 він вказану дільницю не прийняв і до виконання своїх безпосередніх функціональних обов'язків не приступив. Крім того, вважав, що неприйняття позивачем у листопаді 2014 року майстерської дільниці № 1 не можна вважати скоєним без поважних причин. Так, невиконання працівником без поважних причин обов'язків за змістом закону визнається систематичним тільки в тому випадку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Систематичним може бути визнано і повторне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, але тільки при конкретних обставинах, з урахуванням характеру скоєного дисциплінарного проступку, попередньої роботи працівника. Триваюче правопорушення, якщо працівник раніше допускав порушення дисципліни, не може свідчити про систематичність. У такому розумінні воно не може бути визнано і підставою для звільнення з роботи. Як встановлено апеляційним судом, відмова позивача від прийняття позивачем дільниці потягла за собою накладення на нього дисциплінарного стягнення, і така відмова є тривалою (триваючим правопорушенням), а тому за нього не можна оголосити два і більше стягнень, оскільки основним критерієм у визначенні систематичності будуть не самі порушення, а тільки стягнення. Триваюче правопорушення як дисциплінарний проступок характеризується єдиним наміром працівника і результатом. Це виключає повторність і систематичність, а значить і звільнення з роботи. Для застосування нового стягнення повинен бути новий склад дисциплінарного проступку. Встановивши, що відмова позивача від прийняття позивачем дільниці є триваючим правопорушенням, апеляційний суд дійшов правильного висновку про незаконність його звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позов. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст.ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» відхилити. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік