Номер провадження: 22-ц/785/5138/16
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - «Про поділ майна подружжя», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

02.04.2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність колишнього чоловіка автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1974 року випуску, будівельні матеріали, що знаходяться на земельній ділянці НОМЕР_2 площею 0,1078 га., розташованій у садовому товаристві «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського р-ну м. Севастополя Автономної Республіки Крим. Визнати за нею право власності: на земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1 у садовому товаристві «Міжлимання»; на металевий вагончик, розміром 4,6 м х 2,4 м, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Міжлимання;, на металевий гараж НОМЕР_3 розміром 4 м х 6 м, розташований у АДРЕСА_3; стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості частини спільного майна подружжя в розмірі 91788,09 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що з 2001 року до 2012 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано рухоме та нерухоме майно, згоди на поділ якого вони у добровільному порядку дійти не можуть.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року задоволений позов ОСОБА_2 у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.05.2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 12.05.2014 року та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ОСОБА_2 зменшила розмір позовних вимог та просила виділити у власність колишнього чоловіка автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1974 року випуску; будівельні матеріали, що знаходяться на земельній ділянці НОМЕР_2 площею 0,1078 га., розташованій у садовому товаристві «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського р-ну м. Севастополя Автономної Республіки Крим. Визнати за нею право власності: на металевий вагончик, розміром 4,6 м х 2,4 м, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Міжлимання;, на металевий гараж НОМЕР_3 розміром 4 м х 6 м, розташований у АДРЕСА_3. Стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості частини спільного майна подружжя в розмірі 91788,09 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року частково задоволений позов ОСОБА_2: визнано ідеальні частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в автомобілі марки «ВАЗ 2101», 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 по 1/2 частки кожному з подружжя, залишено автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1974 року виготовлення, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 в спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3; в іншій частині позову відмовлено.

22.06.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просила рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи, а також на порушення районним судом норм матеріального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015 року апеляційна скарга задоволена частково, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, вважав доведеними вимоги стосовно поділу автомобіля. В іншій частині позову, районний суд вважав вимоги безпідставними та не доведеними.

З таким висновками районного суду колегія суддів погоджується частково.

Матеріалами справи підтверджується та встановлено судом першої інстанції, що 05.08.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.02.2012 року був розірваний.

За час перебування у шлюбі сторонами придбане та набуте наступне майно - автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю7158,50 грн.; земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, на якій розташовано об'єкт незавершеного будівництва, вартістю 187417,68 грн.; земельна ділянка площею 0,06 га, розташована за адресою АДРЕСА_1, площею 0,06 га.; двокімнатна квартира АДРЕСА_4; металевий вагончик, розміром 4,6 м х 2,4 м , розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2, вартістю 8000 грн.; металевий гараж НОМЕР_3 розміром 4 м х 6 м, розташований за адресою АДРЕСА_3, вартістю 3000 грн.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що з приводу квартири АДРЕСА_4, кам'яного гаражу, розташованого у дворі будинку АДРЕСА_5, земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, спір між сторонами відсутній.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Стосовно позовних вимог про виділення у власність відповідачу будівельних матеріалів, розташованих на земельній ділянці 149 площею 0,1078 га у СТ «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, що сторони не навели належних і допустимих доказів на підтвердження спільного придбання подружжям будівельних матеріалів, назви матеріалу (об'єм, кількість, вагу), його вартості, коли та ким придбано, зокрема, відповідних чеків, квитанцій та накладних тощо.

Згідно з висновком Торгово-промислової палати № ВСС-05 судової будівельно-технічної експертизи від 29 квітня 2013 року ринкова вартість будівельних матеріалів, а також вартість будівельних робіт по зведенню незавершеного будівництвом об'єкту, що розташований на земельній ділянці площею 0,1078 га у садовому товаристві «Електрон-2» по Фіолетовському шосе Балаклавського району м. Севастополя Автономної Республіки Крим складає з урахуванням 20% ПДВ - 187417,68 грн. ( а.с. 161-176, том 1)

Відповідно до вимог ст.ст. 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права, до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право, власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними вимоги позивачки щодо набуття за час шлюбу вказаного незакінченого будівництвом будинку та вважає за можливе залишити цей будинок відповідачу, а позивачці присудити компенсацію у розмірі половини вартості цього майна.

Також суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні позову щодо виділення позивачу в порядку поділу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на металевий вагончик розміром 4,6 м х 2,4 м, розташований на земельної ділянці за адресою АДРЕСА_2, оскільки матеріалами справи, поясненнями свідка ОСОБА_4 доведено відчуження цього майна подружжю Деркач, тому входить до складу спільно нажитого подружжям майна. Вартість цього вагончика була визначена сторонами спору у розмірі 8000 грн.

Стосовно позовних вимог виділення позивачу в порядку поділу спільного сумісного майна та визнання за нею права власності на металевий гараж НОМЕР_3 розміром 4 м х 6 м, розташований за адресою АДРЕСА_3, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині зважаючи на те, що позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання органами місцевого самоврядування дозволу на розміщення металевого гаражу у дворі будинку, оскільки за відсутністю такого дозволу вважається, що розміщення гаражу здійснено самовільно. Однак наявність придбання зазначеного гаражу та його існування, підтверджується матеріалами справи, наявними в матеріалах справи фото, тому колегія суддів вважає за можливе зарахувати до складу спільно нажитого подружжям майна металевого гаражу вартістю 3000 грн. без визначення місця його розташування.

Таким чином, на думку колегії суддів, слід визнати за ОСОБА_2 право власності на металевий гараж вартістю 8000 грн. та на металевий гараж вартістю 3000 грн., а за ОСОБА_5 на незавершене будівництво об'єкту, що розташований на земельній ділянці площею 0,1078 га у садовому товаристві «Електрон-2» вартістю187417,68 грн, а також на автомобіль ВАЗ-2101, 1974 року випуску, вартістю 7158,50 грн. та стягнути з ОСОБА_5 на користь позивачки грошову компенсацію різниці вартості частини спільного майна подружжя - 91788,09 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, що потягло за собою невірне постановлення рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, тому відповідно до положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України його слід скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4,, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Розподілити майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Виділити на праві власності ОСОБА_2: металевий вагончик розміром 4,6мХ2,4м, вартістю 8000 грн., розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2

Виділити на праві власності ОСОБА_3: автомобіль марки ВАЗ-2101, 1974 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 7158,50 грн.; будівельні матеріали, що знаходяться на земельній ділянці НОМЕР_2 площею 0,1078 га., розташованій у садовому товаристві «Електрон-2» по Фіолентовському шосе Балаклавського р-ну м. Севастополя Автономної Республіки Крим, які складаються із цокольного поверху із бетонних блоків, плит перекриття цокольного поверху у кількості 18 шт., у вигляді стін першого поверху із черепашника, вартістю 187417,68 грн., а всього на 194576,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості частини спільного майна подружжя - 91788,09 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

26.10.2016 року м. Одеса