справа № 631/1810/16-ц
провадження № 2/631/883/16
01 грудня 2016 року смт. Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Трояновської Т.М.
за участю секретаря судового засідання - Великородньої Л.Ф.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 17.05.2006 року, зареєстрованого за № 831, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому досі зареєстрована його колишня дружина, відповідач по справі - ОСОБА_2, шлюб з якою був розірваний за рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 12.09.2013 року.
Після припинення шлюбних відносин, відповідач ОСОБА_2 у спірному житловому будинку не мешкає з 2012 року по теперішній час, участі в утриманні спірного житла не приймає.
Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач близько чотирьох років не мешкає за місцем реєстрації у вказаному житловому будинку, без будь-яких поважних причин, позивач просить суд усунути перешкоди в здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому спірним будинком, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням.
Позивач по справі в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та день слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України. Судом було надано оголошення в газету «Слобідській край» про виклик ОСОБА_2 у судове засідання для участі у розгляді справи. Проте, відповідач до суду не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала.
Суд, за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Із матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 17 травня 2006 року приватним нотаріусом Нововодолазького нотаріального округу Харківської області Черкашиною Г.В., зареєстрованого в реєстрі під № 831.
Приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України закріплено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10796184 від 31.05.2006 року, виданого Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації, домоволодіння, на земельній ділянки сільської ради за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером 13659376 належить ОСОБА_1.
Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Аналогічні положення містяться в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналогічні приписи містить й .ч. 1 ст. 317 ЦК України де передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За правилами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Проте, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.03.2001 року. Згідно рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12.09.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Отже, відповідач по справі ОСОБА_4 більше не є членом сім'ї позивача.
Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 03.10.2016 № 1892, позивач по справі зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та має наступний склад сім'ї: мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишня дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та не родич - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Як вбачається з акту обстеження матеріально - побутових умов від 29.08.2016 року, складеного депутатом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Лисенко О.М., підпис якої засвідчений головою сільської ради, колишня дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_2 за адресою реєстрації фактично не проживає з 2012 року, місце та адреса її мешкання не відомі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.
Оскільки, як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 з 2012 року у спірному житловому будинку не проживає, судові виклики в судове засідання відповідачу також вручити не виявилося можливим в зв'язку з тим, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, ніяких доказів, що після виїзду зі спірного житлового будинку до сьогоднішнього дня, нею вживались будь-які спроби вселитись до спірного будинку відповідачем не надано, суд прийшов до висновку щодо визнання її такою, що втратила право користування житлом з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для захисту порушеного права ОСОБА_10 шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, що були понесені позивачем та документально підтверджені, належить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 630832225.2 від 10.10.2016 року.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-216, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування житлом у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, номер картки платника податків НОМЕР_1, понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Трояновська Т.М.