Справа № 302/1149/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 18 жовтня 2012 року за спільною домовленістю між ОСОБА_3 та її племінником - відповідачем ОСОБА_2 останній здійснюватиме за нею довічний догляд за що вона йому подарувала житловий будинок по вул. Хустській, 52 в смт. Міжгіря та дві земельні ділянки загальною площею 0, 2029 га в смт. Міжгірї, згідно договорів дарування від 18.10.2012 року за реєстровими номерами 1248 і 1249 .

Посилаючись на те, що на початку 2014 року відповідач припинив забезпечувати її харчуванням, доглядом і піклуватись про неї, що має намір продати вказаний будинок і земельні ділянки, що несе загрозу безповоротної втрати і це їй стало відомо на початку 2015 року, а також, що вона одна проживає у даному будинку та є інвалідом ІІ-ї групи, тому посилаючись на ці обставини та на норму ст. 272 ч. 2 ЦК України просила визнати ці договори дарування недійсними.

Рішенням Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку № 52 по вул. Хустська в смт. Міжгіря, Закарпатської області укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєстрованим приватним нотаріусом ОСОБА_4 під № 1248 від 18 жовтня 2012 року. Визнано недійсним договір дарування земельних ділянок, а саме - земельної ділянки 0, 1429 га в ур. «Біля житлового будинку» по вул. Хустська, 52 в смт. Міжгіря (кадастровий номер НОМЕР_1: 01: 014: 058) для обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0, 0600 га в ур. «Рубань» смт. Міжгіря (кадастровий номер :01: 026:0122) для ведення особистого селянського господарства, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18 жовтня 2012 року і зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за № 1249. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 974 (девятсот сімдесят чотири ) гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2012 року ОСОБА_3 належав на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Хустській, 52 в смт. Міжгіря.

Також згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 030024 від 29.09.2000 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки, а саме: для обслуговування житлового будинку площею 0, 1429 га в ур. «Біля житлового будинку» в смт. Міжгіря по вул. Хустській, 51 ( кадастровий номер :01:014:0058) та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0, 0600 га в ур. «Рубань» смт. Міжгіря (кадастровий номер :01:026:0122).

18 жовтня 2012 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 (племінник позивачки) укладено договори дарування житлового будинку ( реєстровий номер 1248) та земельних ділянок ( реєстровий номер 1249).

12.12.2012 року відповідачем ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію ; права власності на житловий будинок № 52 по вул. Хустській в смт. Міжгіря ( а.с. 29).

16.08.2013 року відповідачем ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0, 1429 га відповідно до договору дарування від 18.10.2012 року.

Позивачка ОСОБА_3 з 2000 року є пенсіонером по інвалідності ІІ-ї групи, що підтверджується копією посвідчення серії ААА № 571062 виданого 19.09.2000 р. ( а.с. 12).

Як на момент укладення договорів дарування так і після цього ОСОБА_3 продовжує проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, користуватися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 203 цього Кодексу волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З розяснень викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 5 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце а також що вона має істотне значення.

Суд першої інстанції повно й всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що на момент укладення договорів дарування ( 18 жовтня 2012 р.) позивачка була особою похилого віку, інвалідом ІІ-ї групи, потребувала сторонньої допомоги, наявність житлового будинку як єдиного, фактичної передачі житлового будинку та земельних ділянок не відбулося і позивачка продовжує жити в спірному будинку і обробляти земельні ділянки після договорів дарування, тобто неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочинів, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договорів дарування замість договору довічного утримання.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області , -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді