АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ЄвдоченкоН.Д.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-13» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-13» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №753/479/15-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/3746/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач ЖБК «Будівельник-13» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, станом на 01 квітня 2014 року, у розмірі 4601 гривня 89 копійок.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1; відповідач на протязі тривалого часу не сплачує у повному обсязі за надані позивачем житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась зазначена заборгованість, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ЖБК «Будівельник-13» про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі договору міни від 28 жовтня 1999 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає в квартирі з лютого 2000 року; балансоутримувачем будинку є ЖБК «Будівельник-13»; квартира НОМЕР_1 є однокімнатною, загальною площею 35,20 кв. м, зареєстрованих в квартирі інших осіб, крім неї, не має.

ОСОБА_3 зазначала, що вона неодноразово зверталась до ЖБК «Будівельник-13» з приводу прийняття її в члени кооперативу або укладення з нею договору про надання житлово-комунальних послуг і послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до положень чинного законодавства України, на що отримувала відмови; розрахунки за спожиту теплову енергію на централізоване опалення будинку кооперативом проводиться за показниками комерційного приладу обліку, який знаходиться на балансі ЖБК «Будівельник-13» з листопада 2000 року; разом з тим, до липня 2014 року ЖБК «Будівельник-13» їй нараховувалась плата за централізоване опалення для населення за тарифами, які застосовуються при відсутності будинкових засобів обліку; весь час від неї вимагалось здійснювати плату за розрахунками правління ЖБК, в тому числі нарахування до спеціального фонду - компенсації можливих витрат; на її звернення щодо здійснення перерахунків за минулий час, їй було фактично відмовлено, тому вона вимушена булла звернутися до суду з даним зустрічним позовом та просила суд: зобов'язати ЖБК «Будівельник-13» укласти з ОСОБА_3 (позивачкою) договір про надання житлово-комунальних послуг по квартирі НОМЕР_1 та провести перерахунок за житлово-комунальні послуги по квартирі НОМЕР_1 за період з 01 грудня 2000 року по 01 листопада 2014 року, а в задоволенні первісного позову ЖБК «Будівельник-13» відмовити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року в задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-13» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4601,89 грн. відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Житлово-кооперативу «Будівельник-13» про зобов'язання укладення договору про надання житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 та проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2000 року по 01.11.2014 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача, Євдоченко Н.Д., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ЖБК «Будівельник-13» проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору міни від 28 жовтня 1999 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Квартира НОМЕР_1 є однокімнатною, загальною площею 35,20 кв. м (а.с.12, 42-43); зареєстрована в квартирі ОСОБА_3 з лютого 2000 року (одна особа), власником особового рахунку по квартирі є позивач ОСОБА_3 (а.с.13); будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та утриманні ЖБК «Будівельник-13», дата проведення державної реєстрації - 26 жовтня 1992 року (а.с.4-5).

Згідно п.25-26 Статуту ЖБК «Будівельник-13» - внески на технічне обслуговування будинку і санітарне обслуговування допоміжних приміщень та прибудинкових територій здійснюється в розмірах, необхідних для покриття фактичних витрат кооперативу на ці потреби, пропорційно загальній площі квартир, займаних власниками; за рішенням загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу можуть бути створені спеціальні фонди для цілей, що відповідають завданням кооперативу (на благоустрій території, культурно-виховну та спортивно-оздоровчу роботу, преміювання членів правління, ревізійної комісії та інших членів кооперативу) (а.с.6-10).

В судовому засіданні сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_3 до матеріалів справи не надано відповідних доказів на підтвердження фактів ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальних послуг у спірному періоді (актів-претензій).

Як убачається з наданого протоколу №2 зборів уповноважених представників членів ЖБК «Будівельник-13» від 27 лютого 2001 року (а.с.240-245), було прийнято рішення, що при встановленні засобів обліку з централізованого опалення (у тому числі) при отриманні економії коштів їх використання спрямовувати на підтримку технічно - справного стану систем водопостачання та опалення, а також для ремонту будинків і утримання прибудинкових територій.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. З ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529)

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: