Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1660/15 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/1122/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_6, про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_6, про захист прав споживача, посилаючись на те, що 28.03.2008 року між ним та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту на суму 20 254,86 доларів США, на строк та зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умовами договору та графіка погашення кредиту.

Посилається на те, що відповідач письмово не повідомив споживачу інформацію про умови кредитування, а в самому кредитному договорі не було детального розпису орієнтованої сукупності вартості кредиту.

Зазначає, що 12.08.2013 року відповідач змусив його укласти додаткову угоду № 1, згідно умов якої він повинен сплачувати щомісячний платіж у розмірі 237,29 доларів США, штрафи, без згоди на це поручителя, оскільки додаткова угода була виготовлена лише у 2 примірниках.

У лютому 2015 року, коли відповідач став турбувати його телефонними дзвінками з приводу оплати кредиту та стягнення заборгованості, та направляти повідомлення про сплату непомірних штрафів та пені, погрожуючи реалізацією всього майна боржника та поручителя, та навязування непосильної боргової кабали, він відвідав юридичну консультацію де ознайомивши з суттю споживчого кредиту, юристи вказали йому на те, що укладений з банком договір є по суті споживчим договором, який не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживача».

До цього моменту він, який не має юридичної освіти, не здогадувався про те, що відповідач порушує його права споживача.

Також, як на підставу недійсності кредитного договору посилається на наявність в договорі умови щодо збільшення процентної ставки відповідачем в односторонньому порядку, відсутність у відповідача на момент видачі валютного кредиту індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та укладання відповідних кредитних договорів.

Зазначає, що відповідачем не було надано йому повної інформації про кредит, умови кредитування, у тому числі щодо повної орієнтованої сукупності вартості кредиту, а в самому кредитному договорі не було детального розпису орієнтованої сукупності вартості кредиту, що вказує на порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 28.03.2008 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не доведені.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 28 березня 2008 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у сумі 20254,86 доларів США для придбання автомобіля, з кінцевим терміном повергнення 27.03.2013 року. 20.08.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1, згідно якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди зменшено.

Дослідивши обставини, щодо укладання зазначених договорів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст кредитного договору суперечить ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», та того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені, позивачем надано не було, оскільки крім викладених умов у договорі на отримання кредиту було також складено і графік його погашення. Доводів, які б спростовували висновок суду в цій частині у апеляційній скарзі не наведено.

Безпідставними також є доводи позивача про не попередження його про наявність валютних ризиків, оскільки позивач під час підписання кредитного договору був ознайомлений з його умовами та наслідками та погоджувався з ними про що свідчить його особистий підпис.

Є правильним і висновок суду першої інстанції, щодо тверджень позивача, як підстава недійсності кредитного договору, на відсутність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки дії банку на час надання кредиту у іноземній валюті відповідають діючому законодавству порядку та Положення Національного Банку України, відносно проведення валютних операцій, які наведені у рішенні суду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, оскільки кредитний договір повністю відповідає принципам рівності сторін, включаючи рівні умови права та обовязки, як позичальника так і кредитора, повністю відповідає законодавству на час його укладання, спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлені.

Апеляційна скарга містить лише тлумачення кредитного договору та дії Банку щодо його виконання, що не спростовує висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: