Справа № 236/321/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 березня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
позивача ОСОБА_1,
опіки і піклування Кривонос О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман (із використанням засобів відеоконференції з Токмацьким районним судом Запорізької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа-орган опіки і піклування Токмацької міської ради Запорізької області, про надання дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, малолітньої дитини в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька,
ОСОБА_1 в лютому 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу малолітній дитині на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 19.01.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н.. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.02.2015 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. ОСОБА_3 з червня 2014 року фактично не проживає з родиною, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, відмовляється від спілкування, мешкає в м. Донецьку. ОСОБА_1 разом з дитиною є особами, переміщеними з зони проведення АТО, та на теперішній час мешкають в м. Токмаку Запорізької області.
Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на спілкування дитини з її близькими родичами, які залишились проживати в м. Донецьку, а саме відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України у супроводі матері. Позивач вбачає наявність спору між нею та ОСОБА_3 у вирішенні питання про свободу пересування спільної дитини, наголошує на необхідності розширення світогляду дитини, підтримання родинних зв'язків. З огляду на це ОСОБА_1 просить суд надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, до м. Донецька, малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька на період з 01.05.2016 року по 01.09.2016 року.
Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації/проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 (Петровський район м. Донецька).
Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області.
За таких обставин цивільна справа відносно відповідача ОСОБА_3 підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, навела доводи, аналогічні висловленим в позовній заяві. Позивач уточнила позовні вимоги, в адресованій суду письмовій заяві від 09.03.2016 року просила надати дозвіл на в'їзд/виїзд, малолітньої дитини в період часу з 20.03.2016 року по 01.09.2016 року(а.с. 38-39). ОСОБА_1 не заперечувала проти заочного розгляду цивільної справи.
Відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом(а.с. 30,35), проте для участі в судовому засіданні не прибув, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи не заявляв, заперечень проти позову не висунув.
Представник третьої особи - органу опіки і піклування Токмацької міської ради Запорізької області Кривонос О.В. в судовому засіданні вважала за можливе позов задовольнити, надала висновок про доцільність дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, малолітньої дитини в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.
Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.60 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки відповідно до положень ст. 151 СК України вправі обирати самі.
Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 02.07.2013 року відділом РАЦС Петровського РУЮ у м. Донецьку, батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.11).
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 19.01.2013 року відділом РАЦС Петровського РУЮ у м. Донецьку, був розірваний за рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.02.2015 року по справі № 236/260/15-ц (а.с.10, 12). Дитина ОСОБА_4 на теперішній час проживає спільно з матір'ю в м. Токмаку Запорізької області (а.с.13). Відповідач не мешкає разом з родиною, не бере участі у вихованні дитини та її матеріальному утриманні, що підтверджено висновком органу опіки і піклування та довідкою з дитячого дошкільного закладу (а.с. 15,36).
В Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року) наголошується на забезпеченні поваги прав дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
ОСОБА_1 доведена наявність сімейних зв'язків малолітньої ОСОБА_4 на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, у м. Донецьку, де мешкають батька та мати позивача (дідусь та бабуся дитини)- ОСОБА_5, ОСОБА_6(а.с.17-23).
Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їхньому вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.
Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території частини Донецької області (зокрема, в м. Донецьку) та вихід частини території Донецької області (в тому числі м. Донецька) з-під контролю державної влади України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк Донецької області.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.
Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 22.01.2015 року № 27 ог затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Згідно з вказаним Порядком в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости - громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
П.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду.
Згідно з вимогами ст. ст.154,155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини; оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 -річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Батько малолітньої дитини - ОСОБА_3 на час вирішення цивільної справи судом по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий короткостроковий виїзд дитини на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, в супроводі матері.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, неповнолітньої дитини в супроводі одного із батьків, з визначенням початку й закінчення часу такого виїзду. Суд бере до уваги уточнені в судовому засіданні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо періоду виїзду до м. Донецька з малолітньою дитиною, а також наявність висновку органу опіки і піклування Токмацької міської ради Запорізької області щодо доцільності надання позивачеві такого дозволу (а.с. 36). Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі і задовольняє позов.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_1 при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 551,21 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 02.02.2016 року (а.с.2,3). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.
Керуючись ст.ст.7,141,150,151,154,155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.3,10,11,57,60,212-215,224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, малолітньої дитини в супроводі матері без згоди/дозволу/супроводу батька - задовольнити.
Надати громадянці України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, народжена в м. Донецьку Донецької області,зареєстрована за адресою АДРЕСА_3,фактично мешкає за адресою АДРЕСА_4) дозвіл на в'їзд/виїзд її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди/дозволу/супроводу батька дитини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, фактично мешкає за адресою Донецька область, АДРЕСА_2) на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, до м. Донецька, в період з 20 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року.
Дозволити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснювати оформлення документів для тимчасового в'їзду/виїзду її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, до м. Донецька, без дозволу/згоди батька дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4,на період з 20 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551(п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 березня 2016 року.

Суддя -