Справа № 202/4521/16-ц
Провадження №2/202/2329/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 29 серпня 2014 року сталося ДТП за участю т/з ОСОБА_4 державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та т/з Мерседес ML-350 державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу. Постановою Індустріального районного суду від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», позивач 01 вересня 2014 року звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування, однак у визначений законом строк така виплата здійснена не була. У листопаді 2015 року позивач отримав повідомлення про прийняте рішення про погодження суми страхового відшкодування у розмірі 17652,03 грн. Оскільки ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» прострочило виплату страхового відшкодування, за твердженням позивача, останнє має сплатити йому також пеню у розмірі 13094,98 грн., 3% у розмірі 849,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 9748,80 грн., моральну шкоду у розмірі 4134,26 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. У звязку з тим, що франшиза по вищезазначеному договору цивільно-правової відповідальності складає 1000 грн., позивач просить стягнути розмір франшизи з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду надав свої заперечення, відповідно до яких заперечував проти позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення страхового відшкодування у розмірі 13765,68 грн., витрат від інфляції та 3% річних, моральної шкоди та просив у їх задоволенні відмовити. В запереченнях зазначив, що із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до них лише 25 вересня 2015 року. Рішення про розмір страхового відшкодування було прийнято 10 листопада 2015 року. На час розгляду справи страхове відшкодування не виплачено. Зазначив, що пеня повинна нараховуватись з 25 грудня 2015 року та за період з 25 грудня 2015 року по 08 липня 2016 року має становити 3886,35 грн. Також в запереченнях зазначив, що стягнення моральної шкоди неможливо, оскільки це не передбачено ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції зазначив, що положення ст.625 ЦК України не застосовується до цих правовідносин.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Індустріального районного суду від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП за те, що 29 серпня 2014 року, о 15:50 год., в м. Дніпропетровську на вул. Донецьке шосе в районі е/о, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, під час руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», н/з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався попереду у тому ж напрямку та зупинився. Внаслідок ДТП ніхто не постраждав, автомобілям спричинені механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. (а.с.15)

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 159), власником пошкодженого автомобіля «Мерседес», н/з НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с.13)

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою суду встановлена вина ОСОБА_3 у ДТП.

Відсутність у ДТП вини позивача сторонами не оспорюється.

За наведених обставин, ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України має право на відшкодування завданої йому під час ДТП шкоди в повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність водія т/з «Шевроле», н/з НОМЕР_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2612906 з розміром страхової суми завдану майну 50000 грн. на одного потерпілого. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП, що визнано представником ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у своїх запереченнях проти позову.

23 вересня 2015 року ОСОБА_2 подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» письмову заяву про страхове відшкодування, яка була отримана страховою компанією 25 вересня 2015 року. (а.с. 52)

Твердження представника позивача про той факт, що із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ОСОБА_2 звернувся саме 01 вересня 2014 року в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Копія заяви про страхове відшкодування від 01 вересня 2014 року, на яку як доказ свого звернення саме 01 вересня 2014 року посилається позивач, не містить відомостей про її прийняття або доказів її відправлення на адресу ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».

Сторонами не оспорював ся той факт, що 10 листопада 2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення, за яким подія ДТП була визнана страховим випадком та визначене страхове відшкодування позивачу в розмірі 17652,03 грн.

Сторонами також визнаний той факт, що на час розгляду справи в суді страхове відшкодування позивачу не виплачене.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача страхового відшкодування з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки

На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у зв'язку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов'язане відшкодувати позивачу оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.

Як вже було зазначено судом, полісом № АІ/2612906 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 50000 грн.

При цьому, суд враховує вимоги п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в розмірі 1000 грн., що також неоспорювалось сторонами.

У листопаді 2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийняте рішення про погодження суми страхового відшкодування у розмірі 17652,03 грн.

Таким чином ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана сплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 17652,03 грн.

Зазначене страхове відшкодування підлягає стягненню з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за рішенням суду у зв'язку з наявністю відповідного спору.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, суд виходить з того, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

В той же час суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позивач заяву про виплату страхового відшкодування подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 23 вересня 2015 року.

З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до 24 грудня 2015 року включно мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Рішення про виплату страхового відшкодування було прийняте відповідачем 10 листопада 2015 року, тобто в межах визначеного строку, однак страхове відшкодування до цього часу не виконане, тобто грошове зобов'язання відповідача є простроченим.

Оскільки ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» прострочило грошове зобов'язання, останнє на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язане сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин, вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на законі, а відповідні заперечення відповідача судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні чинних правових норм.

Правова позиція, яка висловлена в постанові Верховного Суду України в справі №6-2491цс15 від 02 березня 2016 року, на яку в якості заперечень посилається представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», не відноситься до предмету даної справи.

Визначаючи розмір 3% річних та інфляційних втрат, суд здійснює наступні розрахунки.

Період прострочення (в межах позовних вимог): з 24 грудня 2015 року по 08 липня 2016 року складає 197 днів.

3 % річних за цей період 286,00 грн. (17652,03 х 0,03 х 197 / 365).

Сукупний індекс інфляції за грудень 2015 року липень 2016 року становить 1,05683288 (1,007х1,009х0,996х1,01х1,035х1,001х0998).

Таким чином, заборгованість ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з урахуванням індексу інфляції становить 18655,21 грн. (17652,03 х1,05683288), а інфляційні втрати -1003,21 грн. (18655,21 17652,03).

За наведених обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд керується вимогами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з власної вини прострочило виплату позивачці страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язане сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка Національного банку України за період з грудня 2015 року по липень 2016 року становила: з 24.12.2015 по 02.03.2016 22%; з 03.03.2016 по 21.04.2016 22%; з 22.04.2016 по 26.05.2016 19%; з 27.05.2016 по 23.06.2016 18%; з 24.06.2016 по 08.07.2016 16,5%.

Пеня за період прострочення: з 24.12.2015 по 08.07.2016 становить 3907,63 грн., що складається з наступного розрахунку:

з 24.12.2015 по 02.03.2016 - 1489.54 грн. (17652,03х0,22х2х70/356);

з 03.03.2016 по 21.04.2016 - 1063.96 грн. (17652,03х0,22х2х50/356);

з 22.04.2016 по 26.05.2016 - 643.21 грн. (17652,03х0,19х2х35/356);

з 27.05.2016 по 23.06.2016 - 487.49 грн. (17652,03х0,18х2х28/356);

з 24.06.2016 по 08.07.2016 - 223.43 грн. (17652,03х0,165х2х14/356).

Позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки це не передбачено ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 франшизи у розмірі 1000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 франшизи у розмірі 1000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з останнього на користь позивача суми франшизи у розмірі 1000 грн.

Щодо вимог про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на правову допомогу (п.2 ч.2 ст.79ЦПК України), граничний розмір компенсації яких встановлюється законом (ч.2ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; така особа має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні; така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

В підтвердження того, що представник позивача - ОСОБА_1 є фахівцем в галузі права, останньою в судовому засіданні була надана завірена копія диплома магістра за спеціальністю «Правознавство», яка була отриманна останньою у 2009 році в Дніпропетровському національному університеті імені ОСОБА_5.

В матеріалах справи також наявний договір про надання юридичних послуг №20/06/16 від 20 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобовязання надавати ОСОБА_2 правову допомогу з питань ДТП, що сталося 29 серпня 2014 року за участю т/з Мерседес ML-350 державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу та т/з ОСОБА_4 державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

В матеріалах справах також наявні акти здачі-прийняття виконаних робіт від 26 червня 2016 року на суму 200 грн. та від 08 липня 2016 року на суму 500 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 700 грн.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати з оплати судового збору в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме з ОСОБА_3 слід стягнути 23,15 грн., з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - 528,05 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) матеріальну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4), 22848 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 87 копійок, що складається з: страхове відшкодування у розмірі 17652 гривень 03 копійки; пеня за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3907 гривень 63 копійок; інфляційні втрати у розмірі 1003 гривень 21 копійка; 3 % річних у розмірі 286 гривень 00 копійок;

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) судовий збір у розмірі 23 гривні 15 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) судові витрати у розмірі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень 05 копійок, що складається з: витрати на правову допомогу 700 гривень 00 копійок; судовий збір 528 гривень 05 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 25 жовтня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин