Справа №487/1221/14-ц 16.02.2016 16.02.2016 16.02.2016
Провадження №22-ц/784/436/16
Справа № 487/1221/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22ц-784/436/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачки ОСОБА_3,

- відповідачки ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 хутір в м. Миколаєві в будинку № 68 а.

Вказаний житловий будинок межує із земельною ділянкою, що розташована по вул.. Новий інвалідний хутір № 69, в якому проживають відповідачі.

Відповідачі 12 травня 2013 року, 30 травня 2013 року та 07 червня 2013 року пошкодили належний їй паркан, розташований на суміжній земельній ділянці внаслідок чого він повалився у двір її домоволодіння.

На відновлення паркану вона вимушена нести додаткові грошові затрати.

Відповідно до кошторисної документації, проведеної ПП «Будівельник-люкс» вартість відновлювального ремонту паркану позивачки становить 2 568 грн., у зв'язку з цим, саме цю суму просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також 5 000 моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 2 568 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 хутір в м. Миколаєві, який належить їй на праві власності.

ОСОБА_6 є власником житлового будинку № 69 по вул.. Новий інвалідний хутір в м. Миколаєві.

Вказані будинки сторін розташовані на суміжних земельних ділянках.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, зазначала, що відповідачі пошкодили її огорожу, вартість відновлювальних робіт становить 2 568 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З доказів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачка неодноразово зверталася до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявами про вжиття заходів до відповідачів з приводу пошкодження її паркану. За результатами розгляду цих заяв постановами старшого слідчого відділення Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 11 травня 2013 року, 31 травня 2013 року та 08 червня 2013 року кримінальні провадження були закриті у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_6, ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Факт заподіяння позивачці майнової шкоди підтверджується відеозаписом, дослідженим в суді першої інстанції з якого видно, як ОСОБА_6 за допомогою будівельного електроінструменту та металевих предметів намагався зрізати металевий каркас огорожі та демонтувати прикріплений профлист внаслідок чого його пошкодив.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Відповідачами не надано жодного доказу, який би спростовував наявність їх вини у пошкодженні паркану позивачки.

За такого, суд дійшов обґрунтованого висновку що завдана позивачці шкода повинна бути відшкодована в повному обсязі.

В той же час, визначаючи розмір заподіяних збитків, який підлягає стягненню з відповідачів, суд не врахував наступне.

Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи від 29 липня 2013 року № 2-1-1, складеного ПП «Будівельник-люкс» , вартість ремонтних робіт огорожі складає 2 140 грн., також ПДВ 20 % - 428 грн., а всього 2568 грн.

Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Проведення ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, повязаних із відновлювальним ремонтом.

Позивачкою не було надано документів, які б підтверджували надання їй послуг з ремонту огорожі і відповідної сплати ПДВ.

Тому до стягнення підлягає сума матеріального збитку визначена без урахування ПДВ, розмір якої становить 2 140 грн.

Крім того, суд необґрунтовано застосував відносно відповідачів солідарну відповідальність, а також відшкодування понесених позивачем судових витрат і оплату судового збору в дохід держави.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

При цьому солідарна відповідальність має місце, якщо особи спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру.

Між тим матеріалами справи не встановлена спільність дій відповідачів, а з наданого відеозапису видно, що кожен з них виконував окремі дії, які в сукупності потягли настання негативних для позивачки наслідків - пошкодження майна. Але, більшість пошкоджень була завдана саме ОСОБА_6

Тому відсутні підстави для застосування до дій відповідачів солідарної відповідальності, є підстави для встановлення вини кожного з відповідачів окремо у спричиненні позивачу збитків та покладення обов'язку щодо дольового відшкодування заподіяної шкоди.

З урахуванням викладених вище обставин та встановленого судом обсягу вини кожного з відповідачів колегія вважає, що доля ОСОБА_6 у відшкодуванні шкоди має складати 80%, а ОСОБА_4 20%.

Виходячи з викладеного та положень п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, рішення суду необхідно змінити в частині стягнення з відповідачів майнової шкоди, стягнувши з ОСОБА_6 1 605 грн., а з ОСОБА_4 535 грн.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 196 грн., сплачений нею при подачі позовної заяви, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 слід стягнути 49 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про те, що розмір завданої позивачці шкоди є недоведеним, є безпідставними.

Обов'язок довести невідповідність заявлених вимог у частині визначення розміру матеріальної шкоди, покладається саме на відповідача, а не на позивача, який довів суду, що розмір заподіяної їй майнової шкоди становить 2 140 грн., про що суду надала локальний кошторис на ремонтні роботи, який відповідачами не спростовано.

Клопотання про призначення експертизи для визначення вартості ремонтних робіт відповідачі не заявляли.

Відповідачами стосовно розміру матеріальної шкоди, не надано жодного доказу на спростування розміру майнової шкоди та підтвердження своїх заперечень, хоча відповідно до положень п. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення цих обставин покладено саме на них.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 1 605 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 535 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 196 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 49 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 42 грн. судового збору.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :