Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0603/2031/12 Головуючий у 1-й інст. Щербак Д.С.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Кочетова Л.Г., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" і ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про перегляд рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2013 року в звязку з нововиявленими обставинами з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України. Заяву обґрунтовувала тим, що 06 травня 2011 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, яким у рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави. Ця обставина стала їй відома після набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року в задоволенні заяви про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити банку в задоволенні позовних вимог до неї. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема зазначає, що з вчиненням нотаріусом виконавчого напису банк реалізував своє право кредитора на дострокове повернення всієї суми кредиту. Оскільки строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 06 травня 2011 року, то банк мав право предявити до неї позов, як до поручителя, протягом шести місяців із дня вчинення нотаріусом виконавчого напису. На час звернення банком до суду з даним позовом порука припинилася, але про вчинення виконавчого напису їй стало відомо лише 17 травня 2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Про вчинення нотаріусом виконавчого напису на час розгляду справи в суді їй відомо не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів, викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишив без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення суду першої інстанції у звязку з нововиявленими обставинами, оскільки прийшов до висновку про відсутність нововиявлених обставин.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодити з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 16 березня 2012 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості у сумі 805 752,95 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 13 липня 2007 з ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 374 000 грн. із строком повернення до 13 липня 2012 року. За виконання позичальником основного зобовязання поручилася ОСОБА_2, із якою укладений договір поруки.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом фактично про визнання поруки припиненою з підстав, передбачених ч.ч.1,2 ст.559 ЦК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2013 року залишено без змін, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у сумі 805 792,92 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України підставою для перегляду рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у п. 1 ч.2 ст.361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» судам розяснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК України).

Обставина, на яку посилається ОСОБА_2 в обґрунтування заяви про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами, - існування виконавчого напису нотаріуса від 06 травня 2011 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до копій документів 06 травня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на два автобуси D, марки ХАЗ, 2007 року випуску, номери шасі (кузова, рами) Y6R0337, Y6R0338, які належать ОСОБА_1 (документи приєднані до матеріалів справи). Зазначені транспортні засоби на підставі договору від 13 липня 2007 року передані в заставу ВАТ «Державний ощадний банк України", правонаступником якого є позивач. У виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, реалізованих від продажу автомобілів, задовольнити вимоги банку в сумі 611 155,56 грн., яка складається, у тому числі, із залишку заборгованості за кредитом 114 213,70 грн. та простроченої заборгованості за кредитом 221 495 грн. ОСОБА_3 розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що на час вчинення виконавчого напису тіло кредиту було погашено в сумі 38 291,30 грн.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 травня 2011 року вбачається, що боржником у виконавчому провадженні №26625942 з примусового виконання виконавчого напису є ОСОБА_1 (а.с.216). За таких обставин при вчиненні виконавчого напису та відкритті виконавчого провадження повідомлявся тільки останній (п.283 розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, яка діяла на час вчинення виконавчого напису, та ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що про існування виконавчого напису ОСОБА_2 була обізнана або могла бути обізнана до 17 травня 2016 року (а.с.199, відповідь ДВС про стан виконання зведеного виконавчого провадження також приєднана до матеріалів справи).

Відповідно до змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-1599цс15, під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

На час розгляду справи виконавчий напис нотаріуса від 06 травня 2011 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором існував, про цей юридичний факт ОСОБА_2П не було відомо і вона виявила його після набрання рішенням законної сили. Обставина, на яку посилається заявниця, є істотною, тобто такою, що могла вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення щодо вимог до поручителя та її зустрічного позову. Ця обставина могла спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення щодо неприпинення поруки.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що обставина, на яку посилається ОСОБА_2 в обґрунтування своєї заяви, не є нововиявленою в розумінні п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

За змістом частини другої статті 307 ЦПК України апеляційний суд, відповідно до наданих йому повноважень, має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання (п.20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами»).

Апеляційна скарга задовольняється частково, оскільки нормами ЦПК України не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду першої інстанції у звязку з нововиявленими обставинами і скасування ухваленого судом першої інстанції рішення. Судові рішення переглядаються у звязку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив таке судове рішення.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,311,313-315,361 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча

Судді: