Справа № 226/3752/15-ц
Cправа № 2/226/79/2016
і м е н е м У к р а ї н и
18 лютого 2016 року м.Димитров
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О.
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа КП «Служба
єдиного замовника» представник відсутній,
третя особа служба у
справах дітей
Димитровської міської ради представник ОСОБА_5,
розглянувши заочно у вiдкритому судовому засiданнi в місті Димитрові Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 17.12.2015 р. звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Під час шлюбу в них народилися діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 17.12.2001 року його дружина померла. Його донька ОСОБА_3 будучи зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає в м. Горлівка Донецької області. 12.01.2009 року народився його внук ОСОБА_4, який був зареєстрований за місцем реєстрації його матері ОСОБА_3 на даний час у спірній квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які фактично по теперішній час в зазначеній квартирі не проживають та за місцем реєстрації не зявляються. ОСОБА_3 мешкає зі своїм чоловіком ОСОБА_7 в м. Горлівка Донецької області і жодного дня не мешкали за місцем реєстрації та добровільно відмовилася від права користування житловим приміщенням, внаслідок її відсутності без поважних причин понад 5 років, вибувши на постійне місце проживання, забравши всі речі. Його малолітній онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 ніколи не перебував на території м. Димитров Донецької області. ОСОБА_3 не несе зобовязань по сплаті за комунальні послуги, які і не сплачувала за час проживання. Крім того, враховуючи, що надмірні рахунки по сплаті комунальних послуг призвели до утворення боргів, які він, шляхом укладення договорів про реструктуризацію з певними підприємствами, самостійно сплачував. Йому не відомо місце проживання його доньки ОСОБА_3 і онука ОСОБА_4. З 2011 року по теперішній час місце перебування його сина ОСОБА_2 йому невідомо. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 30 будинку № 21 на м-ні «Світлий» в м. Димитров Донецької області.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Додатково зазначив, що його син одружився у 2008 році і з 2008 року до 2011 року разом із дружиною знімали квартиру, а у 2011 році поїхав разом із сім*єю у Крим на заробітки. Потім він втратив зв*язок із сином. Останній раз спілкувався з сином в 2011 році. За старим номером телефону він не може додзвонитись синові, він не відповідає. Син не вважає необхідним проживати з ним, у нього своя родина і про це син йому казав. Його дочка на час навчання з реєстрації не знімалась. З 2008 року в гості до нього не приїжджала. Він їздив в гості до дочки коли народився онук в 2009 році. Онука зареєстрували за місцем реєстрації його матері, але хто і коли це зробив йому невідомо. Лише коли у 2009 році він укладав договори реструктуризації комунальних боргів, він дізнався, що у нього в квартирі зареєстрований онук. Онук народився у місті Горлівка. Можливо приїжджала дочка і зареєструвала онука, він про це не знав. Його дочка з онуком у квартирі разом не проживали. З 2011 року з дочкою не спілкується, з нею у нього також немає ніякого зв*язку. Є певна інформація, що можливо його дочка разом із всією родиною виїхала у Росію у зв*язку із воєнними діями, про це йому сказала його мати. Його діти ніколи не приймали участь в оплаті комунальних платежів. Він не може оформити субсидію через зареєстрованих дітей. Його дочка обіцяла виписатися, коли раніше він вже подавав аналогічний позов, він залишив свої позовні вимоги без розгляду, але дочка не виписалась до цього часу. Діти йому сказали, що оскільки він там проживає, він повинен сплачувати комунальну послуги. З дітьми він ніколи не сварився, не забороняв проживати в квартирі. Речей, що належали б дітям в квартирі немає. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 30 в буд. № 21 на мікрорайоні «Світлий» в місті Димитрові Донецької області.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, зазначила, що відповідачі добровільно відмовилися від користування житловим приміщенням, внаслідок їхньої відсутності без поважних причин тривалий час, вибувши на постійне місце проживання, забравши при цьому всі свої речі, що свідчить про їх намір більше не повертатися. Зазначила, що під час розгляду справи фактів вимушеного не проживання за місцем реєстрації відповідачів не встановлено.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Димитровської міської ради пояснила суду, що оскільки позивачем не надано даних про забезпечення дитини житлом, після зняття з спірного місця проживання вони заперечують проти визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом, вирішення інших позовних вимог залишають на розсуд суду.
Відповідачі та представник третьої особи КП «Служба єдиного замовника» до судового засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідачів та третьої особи до суду не надходило.
Враховуючи, що відповідачі неодноразово належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства були повідомлені про час та місце розгляду справи за їх участі, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає необхідним розглянути дану справу заочно і за відсутності відповідачів та третіх осіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вселився у квартиру № 30 в будинку № 21 на м-ні «Світлий» в м. Димитров Донецької області на підставі ордеру на житлове приміщення № 3389, склад родини: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, зареєстровані з 26.10.1990 р. (а.с. 15).
17.12.2001 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 16).
ОСОБА_1 є наймачем квартири № 30 в будинку № 21 на м-ні «Світлий» в м. Димитров Донецької області. Разом з ним у зазначеній квартирі зареєстровані: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 і онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується довідкою з місця проживання, наданої ПП «Гарант-Сервіс» (а.с. 17).
ОСОБА_3 є рідною донькою позивача, а факт її перебування у шлюбі з ОСОБА_7 та зміни прізвища підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 20). ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 є онуком позивача (а.с. 21).
Згідно з актом ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» № 3728 від 17.11.2015р., ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, зареєстровані в квартирі № 30 будинку № 21 на м-ні «Світлий» м. Димитров, але не проживають з 2009 року по теперішній час (а.с. 22).
Згідно з актами ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» № 1156 від 07.08.2011 р. та № 4234 від 18.11.2011 р., ОСОБА_9 зареєстрований в квартирі № 30 будинку № 21 на м-ні «Світлий» м. Димитров, але не проживає з травня 2011 року по теперішній час (а.с. 23, 24).
Згідно з актом ПП «ПЖФ Гарант-Сервіс» № 4235 від 18.11.2011 р., ОСОБА_10 та ОСОБА_4, зареєстровані в квартирі № 30 будинку № 21 на м-ні «Світлий» м. Димитров, але не проживають з 2009 року по теперішній час (а.с. 25).
Позивачем укладено договори про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги з КП «Компанія «Вода Донбасу» від 28.12.2009 р., з ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 01.11.2010р. (а.с.28; 30).
У судовому засіданні була досліджена цивільна справа № 2/513/176/12 за позовом ОСОБА_1 від 11.01.2012 року до відповідачів ОСОБА_9 і ОСОБА_10, третя особа КП "Служба єдиного замовника" про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. У позовній заяві позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_3 з 2009 року, а відповідач ОСОБА_2 з 2011 року не проживають у спірній квартирі та просив відповідачів визнати такими, що втратили право користування квартирою № 30 у будинку № 21 мікрорайону Світлий міста Димитров Донецької області (а.с. 3 ц/с № 2/513/176/12).
Відповідно до постанови про відмову у порушенні кримінальної справи № 992 від 22.05.2011 року 16.05.2011 року в Димитровський МВ ГУМВС України у Донецькій області о 18.45 годині надійшов дзвінок ОСОБА_11, що пасинок заявниці ОСОБА_2 вивіз з квартири заявниці за адресою: АДРЕСА_1 її майно. 17.05.2011 року від цієї заявниці надійшло повідомлення, що вона збирається застрелити свого пасинка ОСОБА_2 із незареєстрованої рушниці. Перевіркою встановлено, що заявниця співмешканка ОСОБА_1. Раніше ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно мешкали у кв. № 30 буд. 21 м-ну Світлий м. Димитрова, однак між ними склалися неприязні стосунки і ОСОБА_2 переїхав жити у м. Родинське. 15.05.2011 року ОСОБА_2 без дозволу свого батька вивіз з їх сумісної квартири речі, таким чином є цивільно-правовий спір (а.с. 4 ц/с № 2/513/176/12). Суд вважає необхідним зазначити, що дата цієї постанови співпадає з датою припинення проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі, визначеній в актах про його фактичне не проживання за місцем реєстрації.
13.02.2012 року до суду ОСОБА_12 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в нього. Зазначила, що вона з чоловіком ОСОБА_7 та їх сином ОСОБА_4 і її братом ОСОБА_2 вчетверо проживали у квартирі № 30 буд. № 21 м-ну «Світлий» м. Димитрова до лютого 2009 року. З 2004 року до травня 2010 року її батько ОСОБА_1 не проживав, оскільки перебував на заробітках у Москві. У лютому вона з чоловіком та сином були вимушені тимчасово переїхати до батьків чоловіка, оскільки її брат став чинити перешкоди, зловживав спиртними напоями, чинив скандали, виганяв їх, вони вимушені були звертатися до правоохоронних органів. Після повернення батька ОСОБА_1, той разом з її братом ОСОБА_2 продовжили чинити перешкоди у проживанні у спірній квартирі. У неї та її чоловіка немає житла, а у спірній квартирі вона не може проживати, оскільки ОСОБА_1 чинить їй перешкоди: у 2011 році змінив замки у квартирі, а ключі їй не надав. Вона намагалася сплачувати комунальні послуги, але батько їй не надавав книжок-розрахунків. У квартирі залишилися її речі та речі її сина, що свідчить про її намір проживати у спірній квартирі. ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди в використанні квартири № 30 у буд. № 21 м-ну «Світлий» м. Димитрова та вселити її та її сина ОСОБА_13 у цю квартиру (а.с. 37 - 38 ц/с № 2/513/176/12). Надала суду довідку про відсутність заборгованості по квартплаті, вивезенню твердих побутових відходів та квитанції про сплату нею квартплати та вивезення ТПВ за січень 2012 року (а.с. 42-45 ц/с № 2/513/176/12).
Протягом 2010 - 2012 років позивач ОСОБА_1, його син ОСОБА_2, співмешканка ОСОБА_1 - ОСОБА_11 десять разів зверталися до Димитровського МВ УМВС України у Донецькій області з приводу неналежної поведінки один до одного, погроз застосування один до одного фізичного насилля, вивезення майна із спірної квартири (а.с. 41 ц/с № 2/513/176/12).
За заявами позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 23.03.2012 року ухвалою суду від 10.04.2012 року про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 30 у будинку № 21 мікрорайону Світлий міста Димитров Донецької області та зустрічні позовні вимоги про усунути перешкоди в використанні та вселення ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_13 у цю квартиру залишені без розгляду (а.с. 128, 129, 132 ц/с № 2/513/176/12).
Свідок ОСОБА_14 в суді показала, що з позивачем та його дітьми знайома із часу вселення їх у спірну квартиру. Сина позивача ОСОБА_15 вона ще бачила після інституту, він приїжджав у військовій формі, навчався на міліцейського. Дочку ОСОБА_16 не бачила з того часу, як вона поїхала в місто Горлівку на навчання. Можливо вона і приїжджала, але вона не бачила її. Про онука позивача лише чула, особисто не бачила. Дитячих речей в квартирі вона не бачила.З якої причини діти не проживають з батьком їй невідомо.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що з позивачем знайома приблизно 25 років, вони є сусідами. Дітей також знає, але не бачила їх давно, вже років 10. Вони не проживають з позивачем, але з якої причини їй невідомо. Онука позивача не знає, лише від когось чула, що його дочка ОСОБА_16 народила сина ОСОБА_18.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що їй відомо, що діти позивача не проживають з того часу, як поїхали навчатися до вищого учбового закладу. Донька позивача навчалася у м. Горлівка, там одружилася, народила дитину. З донькою вона не знайома, а сина позивача бачила одного разу влітку 2013 року на ринку м. Красноармійська. На той час вона ще зустрічалася з позивачем, були не одружені. Позивач їх познайомив. Позивач практично не розмовляв з сином, запитав коли той приїде в гості. Розмова була ні про що. Позивач не здивувався, коли побачив сина. Вона намагається не торкатися теми дітей, бо позивач переживає з цього приводу. При ній позивач не розмовляв телефоном з донькою. Син позивача скоріш за все також поїхав у тому напрямку де проживає і його донька. Де мешкає син позивача їй не відомо. Вона знає, що її чоловік вже звертався до суду з цього питання. Чоловік їй пояснив, що справу у суді зупинено, оскільки донька та син обіцяли самі виписатися з квартири. Вона не чула, що син позивача може бути військовозобов*язаним, а у доньки були якісь командировки до іншого міста. З позивачем вона знайома з 2013 року, за цей час його донька та син не з*являлися у квартирі. Сусіди їй розповідали, що донька позивача приїжджала в останнє у 2008 році. У доньки позивача є син ОСОБА_18, той як народився у м. Горлівка, з того часу не був у квартирі позивача. Речей дітей позивача у квартирі вона не бачила. Їй відомо, що позивач розшукував дітей, але ніхто нічого не знає. Коли була жива дружина позивача, сім*я була дружна. Позивач дав дітям освіту. З 2013 року вони не міняли замки у квартирі. Позивач бажає виписати дітей для оформлення субсидії для сплати комунальних послуг. Позивач їй не розповідав, що у нього був конфлікт з сином з приводу вивозу майна. Що донька подавала до суду зустрічний позов про вселення їй також не відомо.
Дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 65 Житлового кодксу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Виходячи з положень статті 71 Житлового кодексу України право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Таким чином при вирішенні питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_2 склались неприязні стосунки, що стало підставою переїзду сина позивача на проживання у місто Родинське у 2011 році. Позивач у судовому засіданні стверджував, що у нього не було сварок з дітьми, що син перебуває з 2011 року у Криму, а дочка у місті Горлівці і не бажають проживати у спірній квартирі за власною волею, а також через створення власних сімей, але його позиція спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Позивач суду не довів, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі без поважних причин, а не через неприязні стосунки один до одного, неможливості проживати через перебування відповідача ОСОБА_3 на території не підконтрольній українській владі, а також через неможливість потрапити в спірну квартиру через заміну в 2011 році замків на вхідних дверях. Суд не приймає позицію позивача, що дочка обіцяла йому знятися з реєстрації, тобто визнавала вимоги позивача і у зв*язку з цим він та вона написали у 2013 році заяви про залишення аналогічних позовних вимог без розгляду, оскільки про це будь-які дані у цивільній справі № 2/513/176/12 відсутні.
Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.
Щодо визнання втратившою право на проживання у спірній квартирі малолітньої дитини суд вважає необхідним зазначити наступне.
У відповідності до частини другої статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., підписаної Україною 21.02.1990р., ратифікованої Україною 27.02.1991р., набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту Конвенція), держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сімї.
За частиною першою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. За частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Враховуючи, що позивачем не доведено факту відсутності відповідача ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації без поважних причин, задля збереження права малолітньої дитини ОСОБА_4 на житло і усунення вірогідності звуження права малолітньої дитини на проживання за місцем проживання її батьків, за відсутності у суду відомостей про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_4 за іншою адресою, вимоги про визнання малолітнього втратившим право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.71, 72 ЦК України, Закон України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 57, 60, 79, 81, 88, 213-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Інші сторони мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2016 року.
Суддя Т.О.Коваленко