Справа №295/1241/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

при секретарях Синюк А.М., Зубрицькій Т.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського національного торговельно-економічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 8992,72 грн., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 350,72 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., посилаючись на те, що після звільнення з роботи їй несвоєчасно було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку чим завдано моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, наказом директора Житомирського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету №76-к від 28.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади викладача 28.10.2015 року в звязку з відмовою від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці згідно п.6 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.34 Закону України Про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що в день звільненні позивачу не було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Лише 20.01.2016 року позивачу було виплачену вихідну допомогу в розмірі 3497,13 грн. та компенсацію за затримку виплати за три робочі дні жовтня 2015 року в розмірі 499,49 грн.

Таким чином, розмір середнього місячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку 54 робочі дні, становить 8992,72 грн. Компенсація втрати доходів у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги на день предявленні позову до суду становить 350,72 грн.

Вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (із змінами) розяснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не надано доказів щодо розміру спричиненої моральної шкоди, з яких міркувань позивач виходила визначаючи цей розмір, а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є його обовязком.

Згідно ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 551 грн. 20 коп. (1378 грн. х 40%) та бути нижчим 8 грн. 29 коп.

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, перелік наданих представником юридичних послуг позивачу, незначну ступінь складності справи, час перебування представника позивача в судовому засіданні, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, часткове задоволення позовних вимог, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді в розмірі 350 грн.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215ЦПК України, ст.ст.47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Київського національного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8992 грн. 72 коп. та 350 грн. 72 коп. збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції.

Стягнути з Київського національного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 50 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Київського національного торговельно-економічного університету в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.М. Полонець