Справа № 369/7988/16-ц
Провадження № 2/369/3576/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в жовтні 1988 році він уклав шлюб з відповідачем, проте сімейні відношення між ними не склались, а тому у 1990 р. шлюб між сторонами було розірвано.

В 1988 р. позивач переїхав на постійне місце проживання до Трахтемирова, першого в Україні недержавного заповідника, який знаходиться на півострові на правому березі Канівського водосховища. Позивач подекуди зрідка продовжував спілкуватися з відповідачем, оскільки раніше разом працювали і мали спільних друзів, але на той момент позивач постійно мешкав у власноруч облаштованому будиночку на території Трахтемирівського півострова і майже не виїжджав звідти.

Позивач зазначає, що в 1993 р. відповідач звернулася до нього з проханням щодо укладення з нею шлюбу для можливості побудувати двокімнатної кооперативної квартири, замість однокімнатної, як того передбачав діючий на той час закон, а саме відповідно до граничного розміру жилої площі, передбаченого Житловим кодексом Української РСР та п. 28 Примірного статуту на підставі Постанови «Про затвердження Примірного статуту житлово- будівельного кооперативу» затвердженого Радою Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 № 186, якими передбачено, що надання квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться в межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

В подальшому в 2010 2011 р. р. відповідач зв'язалася з відповідачем в телефонному режимі з проханням розірвати шлюб, оскільки вона зустріла чоловіка з яким хоче побудувати сім'ю і вже мешкає з ним приблизно з 2005 року. Позивач зазначає, що надав свою згоду на розірвання вказаного фіктивного шлюбу, але попросив відповідача зайнятися цим питанням самостійно, оскільки не мав можливості і бажання виїжджати за територію місця свого постійного проживання, оскільки мав господарство, яке не міг залишити, а також мав виконувати свої обов»язки щодо охорони заповідної зони.

Так позивач наголошує, що він був впевнений, що даний шлюб між ним та відповідачем розірваний, але нещодавно дізнався, що жодних документів щодо розірвання шлюбу не існує, а шлюб до цього дня не розірваний, хоча і сама відповідач була впевнена, що шлюб вже розірваний, оскільки цим питанням займався її чоловік з яким вона уклала шлюб в 2014 році і як вона повідомила, на момент укладення шлюбу з новим чоловіком жодного штампу в її паспорті не було.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: визнати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 21 липня 1993 року, актовий запис - № 155 складений виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво- Святошинського району Київської області фіктивним, недійсним з моменту його укладення.

В судове засідання позивач не з»явився, через свого представника звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явилась,звернулась до суду із клопотанням про слухання справи за її відсутності. Через канцелярію суду надала пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та пояснила суду, що 21 липня 1993 року між нею та позивачем був укладений шлюб. В 1993 р. відповідач вступила до житлово-будівельного кооперативу «Південний», де мала бажання отримати однокімнатну квартиру, але оскільки на однокімнатні квартири був дуже великий попит, керівництвом кооперативу було запропонована можливість будівництва двокімнатної квартири замість однокімнатної, тим більше, умовою отримання двокімнатної квартири була наявність ще одного члена сім'ї. З пропозицією про укладення даного оспорюваного шлюбу відповідач особисто звернулась до позивача, оскільки вони разом працювали, мали сумісні творчі проекти. Після укладення шлюбу з позивачем вони жодного дня не мешкали разом і не бачились. В 2005 р. відповідач зустріла свого чоловіка ОСОБА_3, з яким з 2008 року вони почали проживати разом, а згодом він одружилися. Для розірвання шлюбу з позивачем в 2011 р. відповідачкою було подану позовну заяву до Києво-Святошинського районного суду, але Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 2-2634/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу була постановлена ухвала про повернення позовної заяви для подання до належного суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 липня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво- Святошинського району Київської області укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 155.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі т. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік.

Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжю згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою , особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним».

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з пояснень відповідача, остання не проживала з ОСОБА_1 однією сім'єю після реєстрацію шлюбу, не вела спільного господарства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сторони зареєстрували шлюб без наміру створення сім'ї.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 14, 21, 40, 43 СК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований, 21 липня 1993 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 155 - визнати недійсним.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. Д. Усатов