Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1491/14-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 43 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом надання до неї вільного доступу. В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2012 р. він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати 1-5 площею 18,4 кв.м, решта квартири належить відповідачу. Починаючи з лютого 2013 року відповідач змінила замки на вхідних дверях та не допускає його до вказаної кімнати. На підставі ст. 391 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/3 частини квартири (кімнатою 1-5) АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 надати до неї вільний доступ.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.216).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не допускає позивача до його кімнати, заклавши двері до цієї кімнати цеглою, поміняла замки на вхідних дверях, що свідчить про створення перешкод у користуванні своєю власністю.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2012 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. 1/3 частка квартири, що лежить позивачу, складається з житлової кімнати 1-5 площею 18,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 54,7 кв.м. (а.с.4). Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у визначеному законом порядку (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 2/3 часток вищевказаної квартири, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від

26 вересня 2011 року (а.с.27). 2/3 частки відповідача складаються: з веранди 1, кладовки 2, вітальні 3, житлової кімнати 4 площею 10,1 кв.м., санвузла 6, кухні 7. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано у визначеному законом порядку (а.с.28).

Згідно з планом квартири вхід до кімнати позивача 1-5 здійснюється через веранду 1 та кімнату 1-3, що належать на праві власності відповідачу.

Як видно з пояснень сторін та фото №2 на даний час відповідачка заклала двері між кімнатами 1-5 та 1-3 цеглою.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року у справі №280/28/15-ц, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 вересня 2011 року, видане на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3, визнано частково недійсним у частині включення до спадкового майна за заповітом санвузла 6, кухні 7 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.188).

Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні кімнатою 1-5 шляхом надання до неї вільного доступу, проте не зазначив у чому саме мають полягати дії відповідача (передати ключі від вхідних дверей квартири, відновлення дверей до кімнати 1-5, тощо).

Такого способу захисту як надання вільного доступу до належного майна стаття 16 ЦК України не передбачає.

Крім того, згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Користування позивачем своєю власністю - кімнатою 1-5 без облаштування окремого входу буде порушувати права іншого співвласника - ОСОБА_2

Облаштування окремого входу можливе при вирішенні спору про поділ майна, яке являється спільною частковою власністю, в натурі, однак такі вимоги до суду не заявлялися.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на це уваги не звернув, позовні вимоги не уточнив та дійшов до помилкового висновку про їх задоволення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом не застосовано ст.16, ч.ч. 4, 5 ст.319 ЦК України, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: