Справа № 361/5936/15-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/1300/16 Доповідач у 2 інстанції Дмитрієва Л. Д.
Категорія 19 22.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - Дмитрієвої Л.Д.

Суддів: Волохова Л.А.,Олійника В.І.

при секретарі: Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.05.2014 року, за яким ОСОБА_3, від імені якого діяла ОСОБА_4 передав, а вона прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 за ціною 300 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 09 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_3 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрований у реєстрі за № 775, за умовами якого сторони зобов'язалися до 01.10.2014 року включно укласти основний договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 300 000 грн., що на день укладення попереднього договору за курсом НБУ становило еквівалент 25256 доларів США.

На день підписання попереднього договору вона передала ОСОБА_3 аванс у розмірі 140000 грн., про що вказано у пункті 4 договору.

16 квітня 2014 року між нею та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень до вищевказаного попереднього договору, за яким сторони зобов'язалися у термін до 31.05.2014 року включно укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна.

У новій редакції п. 4 цього договору вказано, що у день підписання договору вона передала ОСОБА_3 аванс у розмірі 250000 грн., що є еквівалентом 21929 доларів США за курсом НБУ.

Фактично між нею та відповідачем досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов купівлі-продажу спірної квартири, сума переданого авансу складає 250 000 грн., що становить 83,3 % від обумовленої ціни продажу.

Після підписання попереднього договору від 09.04.2014 року вона отримала доступ до квартири .

У подальшому відповідач та його представник ОСОБА_4 стали ухилятися від укладення основного договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.

Враховуючи неодноразові звернення та наполягання 30.05.2014 року між нею та ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 згідно із довіреністю від 09.04.2014 року у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Під час підписання вказаного договору ОСОБА_4 отримала від неї 50000 грн. як сплату решти ціни продажу квартири, тому позивач просила визнати дійсним вищевказаний договор купівлі-продажу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України.

Судом встановлено, що 09.04.2014 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси у тому числі пов'язаних із відчуженням належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, а також продати або подарувати вищевказану квартиру ОСОБА_2 на умовах та ціною за її розсудом, про що свідчить довіреність від 09.04.2014 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстрована у реєстрі за № 776. вказана довіреність видана без права передовіри повноважень іншим особам строком на один рік до 09.04.2015 року.

Згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 21.10.2002 року, виданого Фондом комунального майна Броварської міської ради квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у рівних частках.

Відповідно до довідки № 7090 від 17.10.2012 року, виданої К ПБМР «Броварське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Броварською ДНК від 20.09.2008 року за № 1-3500 замість свідоцтв про право на спадщину від 12.04.2006 року р. № 2-308. Дублікат № 291 від 07.07.2009 року свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі документів архіву фонду комунальної власності.

09,04.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено попередній договір за ^сторони зобов'язалися у термін до 01.10.2014 року укласти основний договір купівлі- су нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 за ціною 300 000 грн., що на день укладення та нотаріального посвідчення цього попереднього договору є еквівалентом 25256 доларів СІЛА.

Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що у день підписання цього договору ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримав аванс у розмірі 140000 грн., що на день укладення та нотаріального посвідчення договору становить 11786 доларів СІЛА за курсом НБУ.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.04.2015 року між сторонами по даній справі укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. від 09.04.2014 року за реєстровим № 775 згідно з яким пункт 1 попереднього договору викладений у наступній редакції: сторони зобов'язуються у термін до 31.05.2014 року включено укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 300000 грн., що на день укладення та нотаріального посвідчення цього договору складає 25256 доларів США за курсом НБУ. Пункт 4 попереднього договору викладено у наступній редакції: у день підписання цього попереднього договору ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 отримав аванс у розмірі 250 000 грн., що є еквівалентом суми 21929 доларів СІЛА за курсом НБУ.

Із матеріалів справи також вбачається, що 30.05.2014 року ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовилися про наступне продавець в особі представника передає, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплачує за неї грошову суму, встановлену у п. 2 цього Договору.

Згідно із п. 2, 2.1 вказаного договору купівлю-продаж квартири вчинено за 300000 грн. З цієї 140 000 грн. сплачено продавцеві 09.04.2014 року; 110000 грн. - 16.04.2014 року; р, 50000 грн. покупець сплатив представникові продавця у день підписання цього договору купівлі-продажу квартири, підписи сторін у якому підтверджують передачу зазначеної суми грошових коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовував свої висновки тим, що приписи ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,640 ЦК України пов'язувався лише з державною реєстрацією, а тому спірні правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Ст. 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,640 ЦК пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 19 червня 2013 року при розгляді справи № 6-49 цс 13, предметом якої був спір про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (2 липня 2012 року), підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Отже, поскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки в силу ст.657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, чого сторони не дотримали, а відтак не підлягає визнанню судом дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: