Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Васильківського міського голови ОСОБА_4, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Васильківського міського голови ОСОБА_4, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» (далі - КП «Васильківкомунікаціясервіс») про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що розпорядженням Васильківського міського голови ОСОБА_4 від 20 листопада 2014 року № 188-к його було звільнено з посади директора КП «Васильківкомунікаціясервіс». При винесенні оскаржуваного розпорядження його звільнення не було погоджено міським головою з міською радою, як того вимагає рішення Васильківської міської ради від 31 травня 2013 року № 03.07-40-VI. Обіймаючи дану посаду, він жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а зазначені у спірному розпорядженні підстави для розірвання контракту не підтверджені належним чином.

Враховуючи вказане, позивач просив скасувати вказане розпорядження міського голови, поновити його на посаді директора КП «Васильківкомунікаціясервіс», стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на його користь моральну шкоду в розмірі 10 800 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано розпорядження Васильківського міського голови ОСОБА_4 від 20 листопада 2014 року № 188-к про звільнення ОСОБА_3

Поновлено на посаді директора КП «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_3

Стягнуто з КП «Васильківкомунікаціясервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 065 грн 66 коп.

Стягнуто з виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог, відмовлено в задоволенні позову.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 14 травня 2012 року між Васильківським міським головою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений контракт, згідно з яким ОСОБА_3 призначений на посаду директора новоутвореного КП «Васильківкомунікаціясервіс» на строк з 14 травня 2012 року по 13 травня 2015 року.

Розпорядженням Васильківського міського голови ОСОБА_4 від 20 листопада 2014 року № 188-к із проведеними змінами згідно з розпорядженням від 27 липня 2015 року № 145-к ОСОБА_3 звільнено з 20 листопада 2014 року з посади директора КП «Васильківкомунікаціясервіс» та припинено дію контракту від 14 травня 2012 року згідно з п. п. 10, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, пп. в), г), д), е) п. 8.2 розділу 8 контракту з керівником КП «Васильківкомунікаціясервіс».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було незаконно звільнено з посади, а тому дійшов висновку про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на користь позивача грошового відшкодування моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не виконував своїх обов'язків, передбачених умовами контракту, чим порушив умови контракту, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені, і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39−41 КЗпП).

Розділом 8 контракту зазначено перелік підстав, з яких директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи розпорядника майна.

Так, зокрема, відповідно до пп. в), г), д), е) п. 8.2 директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи розпорядника майна:

у разі систематичного (при встановленні виконкомом Васильківської міської ради) більше двох випадків невиконання директором обов'язків, покладених на нього контрактом;

у разі одноразового грубого порушення директором законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, в результаті чого підприємство мало значні негативні наслідки;

у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів;

у разі неподання на затвердження виконкому Васильківської міської ради фінансово-господарського плану підприємства на наступний рік.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач не виконував своїх обов'язків, передбачених умовами контракту, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: листами (а. с. 91, 93, 94, 101, 103, 126), претензією (а. с. 92), заявою (а. с. 95), довідкою (а. с. 96, 97), доповідною запискою (а. с. 98), висновком з кримінального провадження (а. с. 127).

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Нагорняк

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана