Номер провадження: 22-ц/785/7889/16
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - «Про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

24.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив стягнути з його сина ОСОБА_3 на утримання позивача аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця, посилаючись на небажання сина надавати добровільно матеріальну допомогу.

Позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позивач у свій час ухилявся від виконання батьківських обов'язків стосовно неповнолітнього ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

07.10.2016 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними письмовими доказами обґрунтовування своїх позовних вимог.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

Позивач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 3392,55 грн. щомісячно.

Обов'язок повновлітніх дітей утримувати непрацездатних батьків передбачений ст. ст. 202-203 СК України.

Для виникнення обов'язку дітей утримувати батьків у судовому порядку необхідні наявність наступних умов: кровне споріднення між батьками і дітьми; непрацездатність батьків і потреба ними матеріальної допомоги; повноліття дітей. За відсутністю однієї із зазначених умов обо'язок у дітей утримувати батьків не виникає.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що позивач ОСОБА_2 не довів і не надав належних доказів, що він не має можливості забезпечити своє гідне існування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач отримує пенсію, розмір якої більше як вдвічі перевищує мінімальний розмір пенсії в Україні, позивач отримує матеріальну допомогу від своїх двох дочок, що стверджував сам позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач працює на посаді двірника в ЖБК «Київський-16» і має оклад 1930 грн., крім того відповідач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька; при цьому звільнення від такого обов'язку можливе як наслідок ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків (ч. 1 ст. 204 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. ( ст. 57 ЦПК України).

Звертаючись до суду, у підтвердження обставин, викладених у позові, позивач не надав належних письмових доказів в обгрунтування своїх доводів щодо потреби у матеріальній допомозі.

У свою чергу відповідач надав копію виписки з рішення ради опіки та піклування Малиновського райвиконкому від 3.06.1982 року, де зазначено «ОСОБА_2 згоден обходитися від побачень з сином»; свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3»; розписку ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 50 руб., що він давав в березні місяці 1981 року на дитину.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні районним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2016 року - залишити без змін..

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

07.12.2016 року м. Одеса