справа №176/27/16-ц
провадження №2/176/747/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Крамар О.М.,

з участю секретаря Кіняк Т.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язань по договору підряду та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язань по договору підряду та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 25 листопада 2011 року він уклав договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2

Згідно п.1 цього договору замовник ОСОБА_1 доручає, а виконавець ОСОБА_2 бере на себе виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті, розташованому на гаражному масиві «Мясокомбінат» згідно переліку, зазначеному у додатку до договору, тобто будівництво гаража.

Також сторони визначили вартість усіх доручених робіт у розмірі 35 000 грн.

Згідно п.4 договору замовник здійснює передоплату виконавцю у розмірі 25 000 грн. Кінцевий розрахунок за виконані роботи проводиться замовником за фактичні обєми згідно акту виконаних робіт.

Замовник ОСОБА_1 здійснив передоплату, що підтверджується квитанціями від 25.11.2011 року на суму 21 000 грн. та від 16.12.2011 року 4000 грн. Таким чином, свої зобовязання стосовно здійснення передоплати позивач виконав в повному обсязі.

Також сторони домовились, що строк виконання робіт становить один місяць. Але протягом встановленого строку відповідач не виконав будівельно-монтажні роботи, і гараж не був збудований.

30.03.2012 відповідач обіцяв повернути отриману ним передоплату у розмірі 25 000 грн. до 30.04.2012 року. Але в строк сума не була сплачена і відповідачем строки постійно відкладалися і до 29.05.2012 року і при цьому відповідач погодився сплачувати проценти у розмірі 5 відсотків в рахунок відшкодування збитків.

Потім строк повернення був перенесений сторонами на 30.06.2012 року, але знову гроші не були повернуті. До 09.07.2012 року сума к поверненню становила вже 29 0000 грн. В той день, 09.07.2012 року відповідач повернув йому 10 000 грн. Того ж дня вони домовились, що відсотки, починаючи з 09.07.2012 року за день будуть становить 45 грн. Кожного разу дата повернення коштів відкладалась за взаємною згодою на інший строк.

На 01.04.2013 року сума заборгованості вже становила 27015 грн., з них 15 000 грн. передоплата та 12015 грн. відсотки.

04.09.2014 року загальну суму боргу сторони визначили у розмірі 54955 грн. На день звернення до суду, на 06.01.2016 року, сума боргу складає 76600 грн. (54595 грн.+22005 грн. (489 днів (з 04.09.2014 року по 06.01.2016 року*45).

Діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду. Всі обставини відобразилися на його внутрішньому емоційному стані, з цього приводу він відчуває пригніченість, дискомфорт, душевні страждання, моральні переживання і розпач. Для поновлення своїх прав він вимушений був звертатися до правоохоронних органів. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, мотивуючи тим, що з часу подання ним позову пройшов проміжок часу, за який відповідач зобовязаний сплатити йому 45 грн. за кожен день простроченого зобовязання на підставі письмової домовленості. Загальна сума днів прострочки становить 279 грн. Таким чином розмір грошового зобовязання становить 12 555 грн. /279 днів х 45 грн./ Загальна сума разом із ціною первісного позову складає 89 155 грн. /76600 грн. + 12555 грн./. У звязку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь, 89155 грн. у відшкодування збитків та 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог підтримав. Позовні вимоги підтвердив за обставин, викладених як в первісному позові, так і в заяві про збільшення позовних вимог. Суду також зазначив, що земельна ділянка, на якій будувався гараж, не належить йому і жодного відношення до неї він не має. Під час укладання договору підряду на будівництво гаражу, відповідач його запевнив, що всі питання з гаражем та земельною ділянкою він узгодить особисто і йому не треба турбуватись про це. Відповідач зазначив лише необхідність надання його грошей, а всі інші питання це не його, позивача, справа. Після розірвання договору за згодою сторін, 30.03.2012 року вони домовились, що передоплата буде повернути позивачеві 30.04.2012 року. 30.04.2012 року відповідач йому передоплату не повернув, постійно обіцяв що поверне гроші, але так і не повертав. 09.07.2012 року відповідач повернув лише 10 000 грн. Після цього відповідач грошей не повертав. На його неодноразові звернення щодо повернення грошей не реагував. Раніше не звертався до суду за захистом своїх прав, оскільки надіявся, що відповідач виконає свої обіцянки та поверне гроші. Заяву про визнання поважними причини пропущення позовної давності позивач до суду не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позов не визнав. Подав суду письмові заперечення проти позову. Суду пояснив, що дійсно, між ним та позивачем укладено договір підряду на виконання будівельно - монтажних робіт, будівництво гаража на гаражному масиві. Сплату позивачем передоплати він не заперечував. Під час будівництва гаража площа гаража збільшилася, внаслідок чого збільшилися грошові затрати на придбання будівельних матеріалів. Зазначені матеріали він купував за власні кошти. Позивач більше грошей на давав. Він збудував гараж. Позивач вимагав у нього повернення грошей. Він, вважаючи це вимаганням з боку позивача, повернув останньому 10 000 грн. Зазначив також, що гараж будувався на земельній ділянці, до якої позивач не має жодного відношення. Відповідач погодився з тим, що 30.03.2012 року за згодою сторін договір було розірвано. І згідно запису на зворотньому аркуші договору, повинен був повернути позивачеві передоплату до 30.04.2012 року. Не заперечував того, що 09.07.2012 року він повернув позивачеві 10 000 грн. В судовому засіданні відповідач не заперечував обставини та записи, які зроблені на договорі підряду, в тому числі повернення передоплати, обовязок сплати 5% в місяць, тощо. Просив застосувати позовну давність, про що відповідачем була зроблена письмова заява.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 25 листопада 2011 року між ОСОБА_1Ф, та ПП ОСОБА_2 укладено договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт. Згідно зазначеного договору замовник ОСОБА_1 доручає, а виконавець ОСОБА_2 бере на себе виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті, розташованому на гаражному масиві «Мясокомбінат» згідно переліку, зазначеному у додатку до договору, тобто будівництво гаража. Сторони визначили вартість усіх доручених робіт у розмірі 35 000 грн.

Згідно п.4 договору замовник здійснює передоплату виконавцю у розмірі 25 000 грн. Кінцевий розрахунок за виконані роботи проводиться замовником за фактичні обєми згідно акту виконаних робіт. /а.с.3-4/

Замовник ОСОБА_1 здійснив передоплату, що підтверджується квитанціями від 25.11.2011 року на суму 21 000 грн. та від 16.12.2011 року 4000 грн. /а.с.5/. Відповідач в судовому засіданні не заперечував отримання ним грошових коштів як передоплату від позивача в сумі 25 000 грн.

Окрім того, судом встановлено, що дозволу на будівництво гаража на масиві «Мясокомбінат» позивач не мав. Зазначені обставини в судовому засіданні позивач не заперечував.

Відповідач зазначив, що його дружина мала дозвіл на земельну ділянку для будівництва власного гаража для автомобіля на зазначеному гаражному масиві.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що він розпочав будівництво гаража на гаражному масиві. Позивач особисто контролював хід виконання робіт. Претензій з боку позивача стосовно ходу будівництва гаража не було. В процесі будівництва за проханням замовника змінилися розміри гаража, підвалу та оглядової ями, що призвело до збільшення затрат на матеріали і автотранспорт. На момент розірвання договору були виконані наступні роботи: виконані земельні роботи / відритий підвал, оглядова яма/, для будівництва використані та змонтовані будівельні та інші матеріали. Всі затрати на придбання матеріалів, виготовлення воріт він здійснив особисто, тобто затрачав власні кошти. Всі кошти внесені ОСОБА_1 в сумі 25 000 грн. були повністю використані для проведення будівельно-монтажних робіт. На кінець грудня 2011 року було збудовано підвал 100%, яма оглядова 100%, гараж без перекриття 95 %. На неодноразові звернення щодо здійснення оплати робіт для подальшого їх закінчення, позивач відмовляв. Оскільки позивач відмовився в подальшому фінансувати будівництво, за згодою сторін, договір підряду був розірваний.

Однак, відповідачем, у свою чергу, не було надано суду доказів виконання ним своїх зобовязань в повному обємі за договором підряду, зокрема будівництво гаражу саме для позивача. Адже в судовому засіданні було встановлено, що жодного відношення до земельної ділянки, на який будувався гараж, позивач не мав та не має. У звязку із чим, яке відношення міг мати позивач до вказаного гаражу, який будувався.

Навпаки, договір підряду містить записи, з яких слідує, що відповідач зобовязаний був повернути позивачеві грошові кошти /передоплату/. 30.03.2012 року за згодою сторін, договір було розірвано, про що міститься відповідний запис про це та підписи сторін. 30.03.2012 року відповідач взяв на себе зобовязання повернути передоплату до 30.04.2012 року. Сторони продовжили сплату передоплати до 29.05.2012 року зі сплатою 5% в рахунок відшкодування збитків. 09.07.2012 року відповідач повернув позивачеві 10 000 грн. Зазначені обставини відповідач в судовому засіданні не заперечував. Повернення зазначених коштів позивачеві відповідач в судовому засіданні обґрунтовував тим, що позивач вимагав у нього кошти. В правоохоронні органи із заявою про вимагання з боку позивача грошових коштів відповідач не звертався.

Обставини, за яких відповідач взяв на себе певні зобовязання та отримав грошові кошти від позивача як передоплату за виконання ним зобовязань, не були спростовані відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд зазначає, що уклавши договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт сторони взяли на себе певні зобов'язання: ОСОБА_2 виконати роботи, а ОСОБА_1 оплатити вартість виконаних робіт, в тому числі внесення передоплати.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. (ч. 1 ст. 623 ЦК України)

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи слідує, що 30.03.2012 року за згодою сторін договір підряду був розірваний. Сторони домовилися про те, що передоплата буде повернута до 30.04.2012 року. Однак, до 30.04.2012 року відповідач кошти /передоплату/ позивачеві не повернув. Суд вважає, що саме з цієї дати почався перебіг позовної давності, оскільки вказаний день є днем коли позивач довідався про порушення свого права.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідач письмово заявив про необхідність застосування судом позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду із вищевказаними вимогами.

З позовною заявою за захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише 06.01.2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Дотримуючись зазначених вимог Закону, суд неодноразово роз'яснював сторонам їх обов'язок подати суду всі докази до початку розгляду справи по суті, обгрунтовувати свої доводи та заперечення.

Оскільки позивач, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», при зверненні до суду судовий збір не сплатив, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з позивача на користь держави. За вимоги майнового характеру судовий збір становить 891 грн. 55 коп., за вимоги немайнового характеру судовий збір становить 551 грн. 20 коп.

На підставі ст.ст. 256, 257, 258, 261, 267, 509, 526, 530 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язань по договору підряду та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1442 грн. 75 коп.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя