Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бондаревій Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ті особи: ТОВ «Фінанс Траст Груп», ТОВ «Інтер-ВВ», ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про витребування майно з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно посилаючись на те, що 15.05.2008 року між ним та АБ «Таврика» був укладений договір №192/К про участь у Фонді фінансування будівництва. Відповідно до даного договору Позивач передав у довірчу власність Банку грошові кошти у розмірі 2 760 750, 00 грн. з метою отримання у власність об'єкту інвестування: нежитлове приміщення загальною площею 184,05 кв.м., секція друга за адресою: АДРЕСА_2, функціональне призначення об'єкту інвестування - офісні приміщення, № об'єкту інвестування - офіс №4, другий поверх. 25.11.2008 року Позивач отримав довідку №4869 від 25.11.2008 року про 100% інвестування, яка є документом, що підтверджує право Позивача на отримання у власність закріпленого за ним об'єкту інвестування. Позивач неодноразово звертався до Забудовника із вимогою підписати акт приймання-передачі об'єкту інвестування. Забудовником не був оформлений та підписаний з Позивачем Акт приймання-передачі об'єкту інвестування, як і не було передано технічного паспорту об'єкту інвестування. Виходячи з цього, Забудовник фактично самоусунувся від виконання свого обов'язку щодо передачі об'єкту інвестування Позивачу для оформлення права власності. У подальшому Позивач дізнався, що право власності на нежиле приміщення (офіс), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, було оформлено на інших осіб, Відповідачів у справі. Тому просить суд витребування майна з чужого незаконного володіння, визнати за ним право власності на вказане майно.

За клопотанням представника відповідачів до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору були залучені, ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-ВВ».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідачів-2,3 позов не визнає, оскільки вважає, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, так як його права були порушені саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-ВВ», який не виконав умови договору та не передав позивачу об'єкт інвестування у власність, крім того Позивачем не доведено, що нерухоме майно перейшло у власність ОСОБА_2 шахрайським шляхом, також реквізити та адреса об'єкту інвестування Позивача не відповідає об'єкту права власності Відповідачів ні за площею ні за адресою.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп" в судовому засідання проти позову заперечував у повному обсязі.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-ВВ» у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів-2,3 та третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Траст Груп", дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

15 травня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Таврика» був укладений договір №192/К про участь у Фонді фінансування будівництва на АДРЕСА_2. Акціонерний банк «Таврика» був управителем ФФБ, ТОВ «Інтер ВВ» - забудовником (а. с. 24-37).

15 травня 2008 року для інвестування нежитлового приміщення між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Таврика» був укладений кредитний договір №798-ф у відповідності до умов якого, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 405 000, 00 доларів США строком до 14 травня 2018 року із встановленою процентною ставкою 13% (а. с. 15-18)

Відповідно до договору №192/К про участь у Фонді фінансування будівництва Позивач передав у довірчу власність банку грошові кошти у розмірі 2 760 750, 00 грн. з метою отримання у власність об'єкту інвестування: нежитлове приміщення загальною площею 184,05 кв.м., секція друга за адресою: АДРЕСА_2, функціональне призначення об'єкту інвестування - офісні приміщення, номер об'єкту інвестування - офіс №4, другий поверх (п.п. 1.1.-1.4.Договору).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язання Позивача перед АБ «Таврика» за кредитним договором №798-ф від 15.05.2008 року, між Позивачем та АБ «Таврика» було укладено договір іпотеки майнових прав на нерухомість будівництво якої не завершено від 15.05.2008 року, а саме на нежиле приміщення - офіс №4 за адресою: АДРЕСА_2, секція 2, поверх - 2, загальна площа інвестування - 184, 05 кв.м., що буде належати іпотекодавцю після введення об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1495 (а.с.80-85).

15.05.2008 року АБ «Таврика» було оформлено свідоцтво №192/К про участь у ФФБ, відповідно до якого Позивач вніс грошові кошти в сумі 2 760 750, 00 грн., місцезнаходження номер об'єкта будівництва - АДРЕСА_2 (друга секція) офіс №4 поверх 2, загальна площа 184,05 кв.м. (а.с. 38).

Відповідно до Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 19.09.2008 року житловий будинок з підземним паркінгом по АДРЕСА_2 було прийнято в експлуатацію (а.с.40-43).

12 листопада 2008 року АБ «Таврика» Позивачу було видано лист вих. № 06/4671, відповідно до якого Позивача було повідомлено, що 30 вересня 2008 року розпорядженням Дніпровської державної адміністрації в місті Києві №884 було затверджено Акт державної приймальної комісії від 19 вересня 2008 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - житлового будинку з підземним паркінгом, що знаходиться по АДРЕСА_2 в Дніпровському районі міста Києва та, що за даними обмірів, здійснених КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» загальна площа об'єкта інвестування зменшилась та складає 180,5 кв. м. (а.с.74-75).

25 листопада 2008 року АБ «Таврика» Позивачу була видана Довідка вих. № 06/4869 про те, що ним станом на дату видачі цієї довідки, згідно умов Договору участі у ФФБ №192/К від 15 травня 2008 року були здійснені остаточні розрахунки з Управителем, внесені кошти до ФФБ в сумі 2 707 500, 00 грн. та про інвестовано 100 відсотків площі, що складає 180,5 кв.м. закріпленого за цим довірителем об'єкту інвестування (а.с. 73).

26 травня 2014 року між АБ «Таврика» та ТОВ «Факторінгова компанія «Прайм Кепітал Груп» був укладений договір про відступлення права вимоги №5/190514, у відповідності до умов якого АБ «Таврика» відступив ТОВ «Факторінгова компанія «Прайм Кепітал Груп» право вимоги за Кредитним договором №798-ф від 15.05.2008р. та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки майнових прав на нерухомість будівництво якої не завершено від 15.05.2008 року (а.с. 88-91).

Відповідно до свідоцтва про право власності б/н від 27 січня 2010 року видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №170) офіс загальною площею 180, 5 кв.м., які розташовані в м. києві по АДРЕСА_2 (літера А) належали на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.95).

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 213643/9 від 07.05.2014 року право власності на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №170) офіс загальною площею 180, 5 кв.м., які розташовані в м. Києві по АДРЕСА_2 (літера А) було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, серія та номер НОМЕР_1, виданий 07.05.2014 року, видавник Кударенко В.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с.96-98).

20.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 71/100 частин нежитлових приміщень з АДРЕСА_1, загальною площею 180, 5 кв.м., що складається з нежитлових приміщень з №2 по №9 (группи приміщень №170) в літ. «А», площею 127, 3 кв.м. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №896. Відповідно до п. 2 даного договору нежилі приміщення, 71/100 частина яких відчужується, належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу кухаренко В.М. від 07 травня 2014 року за реєстровим №1415. Право власності на нежилі приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 травня 2014 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2. (а.с.102-103).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на те, що майно - офіс №4, поверх 2, загальна площа 180, 5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (друга секція) та нежитлові приміщення з АДРЕСА_1, загальною площею 180, 5 кв.м. є одним і тим самим об'єктом нерухомості, і що свідоцтво про право власності б/н від 27 січня 2010 року видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, яке засвідчувало право власності ОСОБА_6 на нежитлові приміщення з АДРЕСА_1, загальною площею 180, 5 кв.м. є підробленим.

Однак, виходячи з матеріалів справи, доказів того, що офіс №4, поверх 2, загальна площа 180,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлові приміщення з АДРЕСА_1 є одним і тим самим об'єктом нерухомості суду не представлено.

Зазначаючи, що свідоцтво підроблене, Позивач виходив з відповіді Департаменту комунальної власності м. Києва від 20.01.2015 року № аз2/20-01/15, отриманої на запит адвоката Лиски П.О., з якої вбачається, що свідоцтво про право власності б/н від 27.01.2010 року Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не видавалось (а.с. 101).

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1, Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві розпочате досудове розслідування внесене до ЄРДР за №0010993 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач аргументуючи позовні вимоги посилається на те, що свідоцтво про право власності б/н від 27 січня 2010 року видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації є підробленим документом, проте суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували цей факт.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В матеріалах справи відсутній вирок або рішення суду, який би встановлював факт підробки свідоцтва про право власності б/н від 27 січня 2010 року виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, а тому даний факт потребує доведенню на загальних підставах.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач не набув право власності на офіс №4, поверх 2, загальна площа 180, 5 кв.м АДРЕСА_2 в зв'язку з бездіяльністю Забудовника, який не уклав з Позивачем Акт приймання - передачі закінченого будівництвом об'єкту, на підставі якого Позивач мав отримати об'єкт інвестування у власність.

Таким чином, у Позивача на підставі договору про участь у ФФБ №192/К виникло право на набуття у власність закріпленого за ним об'єкту - офіс №4, поверх 2, загальна площа 180, 5 кв.м АДРЕСА_2, яке було порушено Забудовником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-ВВ», але право власності на цей об'єкт Позивач не набув.

Тому спосіб захисту своїх прав, Позивачем, як власником нерухомого майна, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 328, 331, 387, 392ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 213, 215, 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ті особи: ТОВ «Фінанс Траст Груп», ТОВ «Інтер-ВВ», ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна про витребування майно з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. О. Яровенко