Справа № 305/2617/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Куштана Б.П.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 8 липня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Верхньоводянська сільська рада Рахівського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та зняття огорожі та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, управління Держземагенства України в Рахівському районі, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він являється власником земельних ділянок площею 0,085 га., цільовим призначенням якої являється будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та площею 0,0456 га, цільовим призначенням якої являється ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в ур.Мочар. ОСОБА_3 самовільно захопив земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, загородив її та використовує у власних цілях. По даному питанню позивач звертався до земельної комісії Верхньоводянської сільської ради та дільничного інспектора міліції по факту самовільного захоплення вказаної земельної ділянки,але бажаних результатів не наступнило. Просив винести рішення, яким зобов'язати відповідача ОСОБА_3 повернути йому самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0456 га, цільовим призначенням якої являється ведення особистого селянського господарства, яка належить йому на праві власності шляхом знесення самовільно збудованої огорожі та усунути перешкоди в її користуванні, стягнути з відповідача в його користь витрати, понесені по сплаті судових витрат.

ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа Верхньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, позовні вимоги якого в ході розгляду справи збільшив, виклавши їх як про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

Зустрічний позов мотивований тим, що виникнення за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є необргунтованим та безпідставним. Законодавством не передбачено внесення до Державних актів на право приватної власності на землю після їх видачі будь-яких змін чи інших доповнень. Позивачу за первісним позовом Державний акт на право власності земельною ділянкою площею 0,055 га на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводнянською сільрадою не видавався, технічна документація із землеустрою органом місцевого самоврядування не погоджувалася, у встановленому законом порядку не підтверджувалася. Спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні відповідача за первісним позовом та ніколи не перебувала у користуванні ОСОБА_2 Тому просив визнати незаконним та скасувати рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 8 лютого 2001 року «Про надання земельних ділянок» в частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі «Мочар» ОСОБА_2, як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи, державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 16 червня 1999 року головою Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3, кадастровий номер:НОМЕР_2, визнати недійсним у зв'язку із внесенням до нього змін та доповнень в порядку та спосіб, які не передбачені чинним законодавством та вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 12 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2

Ухвалами суду до участі в справі в якості співвідповідачів залучено: управління Держземагенства України в Рахівському районі, Верхньоводянську сільську раду Рахівського району Закарпатської області.

Рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Змінений зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 8 лютого 2001 року "Про надання земельних ділянок" в частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі "Мочарь" ОСОБА_2; державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 16 червня 1999 року на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3, кадастровий номер:НОМЕР_2, визнано недійсним.

ОСОБА_2 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідач по первісному позову та його представник вважали, що підстав для задоволення скарги немає. Пояснили, що клопотання про проведення експертизи заявляти не бажають.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що самовільного захоплення спірної земельної ділянки не доведено; спірна земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2 не перебувала у його користуванні, користувався нею відповідач по первісному позову і користується нею тривалий час; державний акт ОСОБА_2 складено з порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі.

З такою мотивацією рішення суду погодитись не можна на підставі наступного.

По справі встановлено, що спірною земельною ділянка є ділянка в ур. Мочар на території Верхньоводянської сільради, яка відповідно до оспорюваного Державного акту на право власності на землю/надалі - державний акт/ та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_2, але фактично тривалий час використовується відповідачем по первісному позову ОСОБА_3 Цей факт є безспірним, оскільки саме на цю земельну ділянку - одну і ту саме - претендують як позивач так і відповідач.

Відповідно до ст.1 ЦК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зі змісту цієї норми права слід зробити висновок про те, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб можливо лише у випадку наявності законних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Тобто, права, свободи та інтереси фізичної особи повинні бути підтверджені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оспорюваний державний акт видано 14.06.1999 р. Відповідно до ст.126 ЗКУ, чинного на вказаний час, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувались державними актами. Відповідно до ст.125 діючого ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_2 в підтвердження свого права власності надав як копію державного акту так і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких саме йому належить на праві власності спірна земельна ділянка. І ці докази є такими, що відповідають зазначені вище ч.2 ст.59 ЦПК України. Натомість ОСОБА_3 не навів жодного доказу того, що спірна земельна ділянка належить йому: письмові покази свідків, якими підтверджується його тривале користування цією земельною ділянкою, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту відведення цієї земельної ділянка для передачі її у власність ОСОБА_3, факт користування цією земельною ділянкою не є допустимими доказами належності земельної ділянки на праві власності ОСОБА_3 Тобто, він не має жодних прав на цю земельну ділянку, відповідно, вони не можуть бути порушені та не можуть підлягати судовому захисту.

При таких обставинах, суд констатує, що право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку є доведеним допустимими доказами, яке не може оспорюватись особою, яка законних прав на цю земельну ділянку не підтвердила, тобто ОСОБА_3 Саме по цій причині суд не вбачає необхідності аналізувати законність внесення до оспорюваного державного акту, який визнано судом першої інстанції недійсним в цілому, запису про спірну земельну ділянку і тому констатує, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обгрутованими, його порушене право власності на земельну ділянку підлягає захисту, оскільки ОСОБА_3 користується саме цією земельною ділянко, що останнім підтверджено. Разом з цим, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити по причині відсутності порушення яких-небудь законних прав або інтересів ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 8 липня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволити. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 належну останньому на праві власності земельну ділянку, розміром 0.0456 га. в ур. Мочар Вехнєводянської сільради Рахівського району та усунути перешкоди в її користуванні шляхом знесення огорожі.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при зверненні до суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції в сумі 365.4 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :