АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1932/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В.,Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт. Чутове Полтавської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики в розмірі 83000 ( вісімдесят три тисячі) гривен, три відсотки річних - 6712 гривен 76 копійок ( шість тисяч сімсот дванадцять гривен 76 копійок), інфляційне збільшення суми боргу - 29763 гривни 80 копійок (двадцять дев'ять тисяч сімсот шістдесят три гривни 80 копійок), та проценти від суми позики - 11047 ( одинадцять тисяч сорок сім гривен 30 копійок), всього суму 130523,86 ( сто тридцять тисяч п'ятсот двадцять три гривни 86 копійок). В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3-ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, порушує норми законодавства, суд залишив поза увагою обставини, що мають значення для справи; по справі не доведені обставини, що мають для неї суттєве значення, які суд вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

На обґрунтування скарги вказав, що суд без встановлення обов'язкового в таких випадках згідно до ст. 1047 ЦК України письмового договору позики безпідставно задовольнив позов.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки 28.07.2011 р. ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_5 суму 83 000,00 грн. (вісімдесят три тисячі грн. 00 коп.), яку зобов'язалася повернути в строк один рік, тобто до 28.07.2012 р.

Станом на 30.06.2015 р. у відповідача ОСОБА_3 існують боргові зобов'язання по погашенню позики на загальну суму 130523,86 грн., з яких:

83000,00 грн. - заборгованість за договором позики;

6712, 76 грн. - 3 % річних;

29763, 80 грн. - інфляційні збільшення суми боргу;

11047, ЗО грн. - проценти від суми позики.

Відповідач не надала до суду доказів про те, що вона повернула вказані кошти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі вказаних обставин, які відповідач не спростувала, районний суд обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права встановив, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договору позики, і правильно задовольнив заявлені вимоги.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про відсутність укладеного між сторонами письмового договору позики, оскільки наявний в матеріалах справи оригінал письмової розписки про отримання грошових коштів містить всі передбачені ст. 1046 ЦК України суттєві умови цього договору (а.с. 46). Відповідач визнала, що вона написала вказану боргову розписку і при цьому заявила про її безгрошовість та написання її під психологічним тиском ОСОБА_5, від якого вона на той час залежала по роботі. Як пояснила позивач в апеляційному суді, вона з приводу неправомірних дій ОСОБА_5 до правоохоронних органів не зверталася, у тому числі після свого звільнення з роботи і виходу з-під залежності .

Таким чином відповідач не довела, що договір позики у вигляді боргової розписки був нею укладений під тиском з боку позивача, що таким чином він намагався заволодіти її грошовими коштами.

Висновки районного суду належним чином вмотивовані, встановлені судом обставини ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах і доводами скарги не спростовуються.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: