Справа № 146/508/15-ц Провадження № 22-ц/772/1147/2016Головуючий в суді першої інстанції Гаврилюк Т. В.
Категорія 43 Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., В.А. Іващука

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку в квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 звернулася до суду вказаним позовом, мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_3, належить на праві спільної часткової власності її малолітньому сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачеві, її бувшому чоловіку ОСОБА_5 Малолітній ОСОБА_6 та відповідач не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства. Відповідач у вказаній квартирі не проживає. Зазначила, що відповідач володіє часткою у спільній з ОСОБА_6 квартирі, яка складає 1/2 частину вказаної квартири, розмір частки відповідача, як співвласника квартири не дає можливості виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування. З метою визначення чи можливий з технічної точки зору розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників, вона 28 січня 2014 року звернулася із відповідною заявою про надання висновку спеціаліста з будівельно-технічних питань до ТОВ «Консалтинг центр Професіонал». 27 березня 2014 року спеціалістом був наданий висновок будівельно-технічного дослідження №204, у відповідності до якого розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на ? та ? частини неможливий. У даному випадку розподіл квартири АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників з технічної точки зору - неможливий, а тому вказана квартира як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною. Вказала, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2012 року відповідача було позбавлено батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України, є постійним порушником закону. Постійно має заборгованість по аліментам. Крім того, відповідач веде себе агресивно, провокує непорозуміння та конфлікти з приводу володіння та користування квартирою. Дані обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки проживання малолітнього ОСОБА_6 з відповідачем в одній квартирі не відповідає інтересам малолітнього та є для нього небезпечним. Зазначила, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не утримує її, не вносив жодних коштів на ремонт та плату за комунальні послуги, а також відповідач проживає в іншому житлі. Вказала, що вона внесла на депозитний рахунок суду ринкову вартість частки відповідача у квартирі АДРЕСА_1. Враховуючи вищевикладені обставини, вона змушена в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким припинити право спільної власності ОСОБА_5 на ? частку квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, присудити на користь відповідача грошову компенсацію за належну йому ? частку квартири АДРЕСА_3 з депозитного рахунку грошову суму, що становить ринкову вартість частки відповідача, визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу, а також стягнути із ОСОБА_5 судові витрати по справі.

Ухвалю Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.10.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки і піклування при Томашпільській районній державній адміністрації, яким є служба в справах дітей та молоді Томашпільської РДА.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року позов ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку в квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності - задоволено. Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_6, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто із ОСОБА_2, яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 за належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 грошову компенсацію у сумі 89600 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот) гривень, внесену ОСОБА_2 на депозитний рахунок НОМЕР_1 ( МФО 802015).

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесенні нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 722 гривні, а також 6000 гривень понесених витрат за оплату проведення експертизи, а всього 6722 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться питання про скасування рішення суду, та про постановлення нового, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування частки квартири серії НАК №430381 від 16 березня 2015 року ОСОБА_2 передала безоплатно у власність (подарувала) своєму малолітньому сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/2 частку квартири за АДРЕСА_3. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії НОМЕР_2 від 16.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником 1/2 частки квартири за АДРЕСА_3.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю (по 1/2 та 1/2 частки) відповідача ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України M 13 від 25.12.92, № 15 від 25.05.98 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник у будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Аналізуючи вище наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в інтересах неповнолітнього сина не підлягають до задоволення.

Як встановлено, сторони мають рівне право на користування спірною квартирою. Тому вважати що частка відповідача у розумінні вимог ч. 1 ст. 365 ЦК України є незначною неможливо. Відповідач заперечує проти позбавлення його права на частку у спільній власності, іншого житла немає.

Згідно з правовим висновком, висловленим у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2925 цс 15 припинення права власності на житло можливо лише за наявності всіх підстав, передбачених у ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Посилання позивачки, що в неї з відповідачем виникли неприязні стосунки не можуть бути правовою підставою для задоволення позову, оскільки позов пред'явлений в інтересах неповнолітньої дитини, який є власником ? спірної квартири.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що відповідач не проживає у спірній квартирі з метою уникнення конфліктів з позивачкою, що нею не заперечувалось.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.02.2016 року скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права особи на частку в квартирі, яка належить їй на праві спільної часткової власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: В.А. Іващук

С.С. Колос