Справа № 369/1434/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/4729/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 27.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Верланова В.І.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №067-2008-2232, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кошти в сумі 34 300 дол. США зі сплатою процентів за користування ними.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки.

Вказує, що відповідачі у добровільному порядку не виконують своїх обов'язків з приводу повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 18 451, 56 дол. США, через що він змушений звертатися до суду про стягнення цих коштів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 451,56 дол. США, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 451,56 дол. США, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 451,56 дол. США, та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку судові витрати у розмірі 7179, 74 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі належним чином не виконали своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, то з них на користь банку підлягає стягненню у солідарному порядку як сума загальної заборгованості за кредитним договором так і судові витрати.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №067-2008-2232, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кошти в сумі 34 300 дол. США зі сплатою процентів за користування ними зі строком повернення, встановленого цим договором (а. с. 17-24).

Банк виконав свої обов'язки за кредитним договором, надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 34 300 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №0000021 від 27 червня 2008 року та випискою з особового рахунку Відповідача за 27 червня 2008 року (а. с. 30-31).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено окремі договори поруки № 067-2008-2232-Р від 27 червня 2008 року, № б/н від 25 липня 2011 року та № б/н від 25 липня 2011 року відповідно (а. с. 39-41, 44-48, 51-56).

Однак, відповідачі належним чином не виконували своїх зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість у розмірі 18 451, 56 дол. США, з яких: 17 808,56 дол. США заборгованості за тілом кредиту; 634,48 дол. США заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 8, 52 дол. США заборгованість по підвищеним відсоткам (а. с. 32-35).

28 вересня 2015 року банк направив відповідачам вимоги дострокового погашення кредиту, яку ними так і не було виконано (а. с. 36-38, 42, 49, 57).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки.

За правилам ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, оскільки відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконали, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням зокрема ст.ст. 526, 543, 554, 1050 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевим судом було безпідставно стягнуто у солідарному порядку судові витрати з відповідачів на користь позивача, оскільки це не передбачено нормами Закону, через що у цій частині рішення місцевого суду необхідно змінити та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у рівних частинах по 1794, 93 грн., а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у частині стягнення судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у рівних частинах по 1794, 93 грн. з кожного.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: