Справа № 452/454/16-ц
23 лютого 2016 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,
з участю секретаря Добрянського І.І.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_2 про розяснення судового рішення,
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області суду від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права на користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житлом, вселення у квартиру та визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням ухвалено визнати за ОСОБА_2 та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, вселити їх у вказану квартиру і зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у користуванні цією квартирою.
Однак, 12.01.2016 року Самбірським міським сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_2 було відмовлено у реєстрації її місця проживання та реєстрації місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у вказаному жилому приміщенні із посиланням на те, що у судовому рішенні не зазначено «зареєструвати місце проживання», як це передбачено ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, дане рішення суду не зобовязує Самбірський МС ГУ ДМС України у Львівській області зареєструвати їх місце проживання та розяснено, що для реєстрації місця проживання за вказаною адресою необхідно звернутися до Самбірського міськрайонного суду для винесення додаткового рішення щодо реєстрації місця проживання.
Такі дії субєкта владних повноважень є неправомірними, що грубо порушують права та законні інтереси громадян.
Так, відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї.
Із зазначеного рішення суду вбачається, що між сторонами виник спір щодо права ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, у тому числі на реєстрацію їх місця проживання, який було вирішено у користь позивачів, а також зобовязано ОСОБА_4М та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у користуванні цією квартирою.
Отже, за ОСОБА_2 та її неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 на підставі наведено визнано у повному обсязі право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що включає і право на реєстрацію місця проживання, так як право користування жилим приміщенням є загальним, а обовязок зареєструвати місце проживання похідним, а тому у рішенні суду про визнання за особою права на користування жилим приміщенням не зазначаються усі права та обовязки такої особи, оскільки вона набуває їх на рівні із наймачем жилого приміщення та членами його сімї.
Дане рішення суду виконане добровільно частково, так як позивачі вселені у вказану квартиру і відповідачами не чиняться їм перешкоди в користуванні жилим приміщенням, однак їм безпідставно відмовлено у реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 2.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, громадянин України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Згідно п. 2.2. цього Порядку для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру зокрема: письмову заяву про реєстрацію місця проживання та документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.
Отже, посилання працівників Самбірського МС ГУ ДМС України у Львівській області на те, що підставою для реєстрації місця проживання є рішення суду, у якому повинно бути чітко зазначено «зареєструвати місце проживання» не відповідає змісту вказаних правових норм.
ОСОБА_2 було надано до територіального підрозділу належний документ, що підтверджують право на проживання в житлі рішення суду про її право та право її неповнолітньої дочки на вселення та проживання в житлі, у квартирі АДРЕСА_1.
Крім того, під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства суд не вправі зобовязати субєкта владних повноважень, який не був відповідачем у справі, вчинити певні дії, зокрема, зареєструвати місце проживання позивача. Рішення про таке зобовязання може бути ухвалено у порядку адміністративного судочинства у випадку предявлення позову до субєкта владних повноважень щодо оскарження відмови у реєстрації місця проживання.
Наведені порушення закону допущені або через незнання працівниками Самбірського МС ГУ ДМС України у Львівській області зазначених правових норм, або через неправильне їх тлумачення.
Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.
Ураховуючи наведене, необхідно постановити окрему ухвалу і направити її до ГУ ДМС України у Львівській області для вжиття заходів щодо недопущення таких порушень закону у майбутньому.
Керуючись ст.ст. 208, 210, 211 ЦПК України, суд
Про наведені в ухвалі обставини довести до відома начальника головного управління державної міграційної служи України у Львівській області.
Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено Самбірський міськрайонний суд Львівської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який постановив ухвалу, протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, без участі яких постановлено ухвалу і які її оскаржують, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя