АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» ВолковаО.Ю. на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19» про стягнення боргу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (надалі - УОФГВФО ПАТ «Банк «Київська Русь»), третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19» (надалі - ЖБК «Академічний-19») про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ним регулярно здійснювалися платежі за житлово-комунальні послуги через касу відділення ПАТ «Банк «Київська Русь», однак в отриманому у середині вересня 2015 року рахунку на сплату житлово-комунальних послуг ним було виявлено, що у графі борг визначено суму 298 грн. 32 коп. й як згодом було з'ясувалося, здійснена ним 13 березня 2015 року оплата за лютий 2015 року не була зарахована за призначенням.

Вказував, що дана сума боргу виникла у зв'язку з тим, що ПАТ «Банк «Київська Русь» з 20 березня 2015 року віднесено до категорії неплатоспроможних, проте платіж ним було вчинено до прийняття відповідного рішення НБУ України.

З урахуванням уточнень, просив зобов'язати відповідача зарахувати грошові кошти, внесені ним у розмірі 298 грн. 32 коп., на рахунок ЖБК «Академічний».

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, неправильними застосуванням норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів, вислухавши представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що запровадження тимчасової адміністрації не є підставою до невиконання доручення клієнта банку про перерахування коштів на рахунок юридичної особи, враховуючи, що розрахунковий документ та кошти позивача було прийнято банком, останній був зобов'язаний його виконати.

З такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 13 березня 2015 року через касу відділення ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснив переказ коштів за житлово-комунальні послуги за лютий 2015 року згідно рахунку ЖБК «Академічний-19» у розмірі 318 грн. 02 коп., що підтверджується відміткою банку (а.с. 4-5).

Однак, вказана квитанція банком виконана не була й кошти за призначенням не перераховано, у зв'язку з чим у вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою, на яку від уповноваженої особи Фонду отримав відповідь про неможливість вчинення таких дій (а.с.13).

Як убачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року за №190, публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 березня 2015 року за № 61, в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійсненню тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено Волкова О.Ю.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 червня 2015 року за № 185, здійснення тимчасової адміністрації продовжено по 19 липня 2015 року (включно).

Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» .

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 липня 2015 року за № 138, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації не застосовується: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів,пені) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не нараховується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може привести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Ухвалюючи рішення, суд свої висновки ґрунтував на положеннях п.5 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте належним чином не врахував диспозиції згаданої норми права, відповідно до якої встановлено обмеження щодо здійснення операцій на переказ коштів, які надійшли від осіб в період дії у банку тимчасової адміністрації.

Між тим, відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено кошти до введення у банк тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Частинами 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості.

Задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку, Законом не передбачено.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Отже, після прийняття Національним банком України рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації й призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, повернення ОСОБА_2 банком грошових коштів повинно відбуватися у суворій відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що залишилося поза увагою суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм процесуального й неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19» про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/1747/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8632/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.