Єдиний унікальний номер 226/3752/15-ц Номер провадження 22-ц/775/698/2016
Головуючий у 1 інстанції: Коваленко Т.О.
Доповідач: Постолова В.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Постолової В.Г.

Суддів: Жданової В.С., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , треті особи : КП «Служба єдиного замовника» в м. Димитрове, служба у справах дітей Димитровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю та була надана йому на підставі ордеру на житлове приміщення № НОМЕР_1 , виданого відповідно до рішення №174/2 виконавчого комітету м. Димитров від 20.09.1990 року на його сім*ю в складі 4-х осіб : його, дружину ОСОБА_5 та дітей ОСОБА_2, ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_5 померла. Його донька відповідачка ОСОБА_6 в 2008 році зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_4.

У спірній квартирі відповідачі зареєстровані : донька ОСОБА_3 (ОСОБА_6) з 26.10.1990 року , син ОСОБА_2 з 24.12.2002 року, а онук ОСОБА_4 з часу народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2, проте не проживають в ній : ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 з 2009 року, а ОСОБА_2 з 2011 року без поважних причин, оплату комунальних послуг не проводять, їх особистих речей у спірній квартирі немає, місце їх знаходження позивачу невідомо.

Вказані обставини підтверджуються копіями актів ПП ПЖФ « Гарант-Сервіс» від 18.11.2011року, 09.06.2011року, від 17.11.2015 року.

Просив визнати відповідачів такими , що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.71-72 ЖК України .

Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі , посилаючись на його незаконність та необгрунтованність , порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з*ясування обставин по справі , ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Позивач ОСОБА_1 не з'явився до суду апеляційної інстанції , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до рекомендованого повідомлення та телефонограми , просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з*явилися до суду апеляційної інстанції, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України.

3-і особи не з*явилися до суду апеляційної інстанції, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до рекомендованого повідомлення, телефонограми, просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень допущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Відмовляючи в задоволені позову про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими , що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходив з недоведеності позивачем не проживання відповідачів в спірній квартирі без поважних причин, а стосовно неповнолітньої дитини для збереження її права на житло і усунення вірогідності звуження її права на проживання за місцем проживання її батьків, за відсутності відомостей про її реєстрацію за іншою адресою.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам по справі та нормам матеріального права.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить до комунальною власності та була надана ОСОБА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення №3389 на сім*ю з 4-х осіб: позивача , його дружину ОСОБА_5 та двох дітей:відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина позивача ОСОБА_5 померла.

Згідно з довідкою ПП »Гарант» від 22 січня 2015 року в спірній квартирі зареєстровані: позивач (наймач)ОСОБА_1.з 26.10.1990 року , відповідач ОСОБА_2.(син) з 24.12.2002 року, ОСОБА_3 (донька) з 26.10.1990 року, ОСОБА_4 (онук) з ІНФОРМАЦІЯ_2.

Одночасно у справі наявні відомості про те, що між сторонами тривалий час мали місце неприязні відносини та судові спори з приводу користування житлом (а.с.112-116 ), обґрунтовуючи ці факти, суд посилався на досліджену цивільну справу № 2/513/176/12 за позовом ОСОБА_1 від 11.01.2012 року .

Судом встановлено, що протягом 2010-2012 років позивач ОСОБА_1, його співмешканка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 десять разів зверталися до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки один до одного, погроз застосування фізичного насилля (а.с.116).

Так, відповідно до постанови про відмову у порушенні кримінальної справи № 992 від 23.05.2011 року(а.с.112) правоохоронними оргами було встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та його сином відповідачем ОСОБА_2 склалися неприязнені відносини , через які останній виїхав із спірної квартири, а співмешканка позивача -ОСОБА_7, яка проживала з позивачем в спірній квартирі погрожувала застрелити відповідача ОСОБА_2, про що повідомляла міліцію.

Звертаючись в лютому 2012 року до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відповідачка ОСОБА_3 вказувала про наявність неприязнених відносин її з батьком та братом, який зловживав спиртними напоями , чинив скандали , виганяв її з малолітньою дитиною, через що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів , її батько замінив в квартирі замки, а ключів від яких їй не надав, надавала суду довідку про відсутність заборгованості по квартплаті та квитанції про сплату нею квартплати та вивезенню ТПВ за січень 2012 року.

Висновки суду щодо наявності між сторонами неприязнених відносин не спростовані позивачем ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надані акти ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс»: від 18.11.2011року про непроживання ОСОБА_3 та її малолітнього сина в спірній квартирі з 2009 року, ОСОБА_2 з травня 2011 року; від 07.08.2011року про непроживання ОСОБА_2 з травня 2011 року; від 17.11.2015 року про непроживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітньої дитини в спірній квартирі з 2009 року , підписані працівниками підприємства та сусідами (а.с.22-25).

Проте вказані акти про непроживання відповідачів в спірній квартирі містять лише констатацію періода не проживання відповідачів з певного часу в спірній квартирі без зазначення причин непроживання.

Крім того, складений акт про непроживання від 17.11.2015 року(а.с.22) взагалі містить суперечливу інформацію стосовно періоду непроживання відповідача ОСОБА_2 з 2009 року, тоді як звертаючись з вказаним позовом позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з 2011 року. Допитані судом свідки також не підтвердили причини не проживання відповідачів в спірній квартирі.

Доказів того, що відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3 понад шести місяців без поважних причин не проживають в спірній квартирі , позивач суду не надав.

За вказаних обставин суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3такими, що втратили право користування спірною квартирою.

З урахуванням того, що позивачем недоведено факту відсутності відповідачки ОСОБА_3 в спірній квартирі понад 6-и місяців без поважних причин для збереження права малолітньої дитини ОСОБА_4 на житло і усунення вірогідності звуження права малолітньої дитини на проживання за місцем проживання її батьків, за відсутності у суду відомостей про реєстрацію місця проживання дитини за іншою адресою , суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

З огляду на це апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Доводи скарги щодо ненадання судом належної оцінки відомостям відділу освіти, служби у справах дітей Димитровської міської ради щодо незнаходження на обліку як дитина дошкільного віку малолітнього ОСОБА_4 в м. Димитрове та відомості Державного підприємства поштового зв*язку « Укрпошта» безпідставні, оскільки вони не спростовують правових висновків суду та враховуючи пояснення самого позивача про можливість знаходження його доньки з онуком в Росії у зв*язку з военими діями в Україні.

Інші доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав оцінку.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України , апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Заочне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 лютого 2016 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: