Воловецький районний суд Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2016 р. Справа №300/1251/14-ц

смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого суді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, установив:

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила виділити їй в натурі ? частину нежитлової будівлі (магазину), що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 195,59 кв.м. та ? частину двокімнатної квартири в АДРЕСА_2.

Позов обґрунтовано тим, що за рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.01.2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, майно, що було спільною сумісною власністю сторін поділено в рівних частинах по ? частині нежитлового приміщення (магазину) в АДРЕСА_1 та по ? частині двокімнатної квартири в АДРЕСА_2.

Посилаючись на статтю 364 ЦК України позивач просила виділити в натурі належну їй частку в спільному майні сторін.

В подальшому представник позивачки ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, і посилаючись на те, що виділити в натурі належну позивачці частку квартири технічно неможливо, а квартирою повністю користується відповідач, просив визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру в АДРЕСА_2, вартістю 530 263,20 гривень, а в рахунок компенсації за ? частину квартири виділити ОСОБА_2 нежитлову будівлю (магазин) в АДРЕСА_1 загальною площею 195,59, виділивши в цьому магазині половину приміщення першого поверху площею 31,11 кв.м. для відповідача. Різницю вартості належної відповідачеві частини магазину після проведення виділу, як компенсацію частки вартості майна в сумі 65 461,38 гривень просив стягнути з позивачки на користь відповідача.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що він згідний компенсувати позивачці половину вартості квартири в сумі 100 000 гривень, а не ту суму, яку просить позивачка. Щодо припинення його права на ? частку в магазині в АДРЕСА_1, в рахунок компенсації за ? частину квартири та на грошову компенсацію за частину магазину не згідний, просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.01.2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, майно, що було спільною сумісною власністю, поділено між сторонами в рівних частинах, по ? частині нежитлового приміщення (магазину) в АДРЕСА_1 та по ? частині двокімнатної квартири в АДРЕСА_2

Закарпатської області кожному (а.с.14-18).

Таким чином, у спільній частковій власності сторін знаходяться два об'єкти нерухомості, які мають різне цільове призначення.

У квартирі, згідно з довідкою Соймівської сільської ради Міжгірського району від 01.03.2013 року та довідкою про склад сім'ї від 10.12.2014 року проживає відповідач ОСОБА_4 зі своєю сім'єю (а.с.55,56).

Приміщення магазину в АДРЕСА_1 використовується для здійснення для підприємницької діяльності.

Відповідно ч.1 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч.2 статті 364 ЦК України).

Вирішуючи питання про відмову в позові щодо виділу ? частки позивачки у двокімнатній квартирі в АДРЕСА_2, суд виходить з того, що позивач ОСОБА_2 не надала згоди на грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості її частки.

Взамін позивачка просить припинити право відповідача на частину нежитлового приміщення в магазині в АДРЕСА_1, що належить йому згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.01.2013 року, з подальшою компенсацією йому вартості цієї частки, з вирахуванням вартості її частини квартири.

Відповідно до ч.1, 2 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як встановлено судом, підстав, передбачених у статті 365 ЦК України для припинення права власності відповідача ОСОБА_4 немає.

Крім того, позивач не внесла на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача, як того вимагає ч.2 статті 365 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі N 6-2925цс15, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в ухвалі від 17 лютого 2010 року в справі № 6-6248св09, положення статті 364та статті 365 ЦК Україниє взаємовиключними і одночасно застосовані бути не можуть.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.12.2010 року в справі «Андрій Руденко проти України» в пункті 41 суд зауважує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про припинення права заявника на частку у квартирі, посилався на ст.ст. 364 та 365 Цивільного кодексу України від 2003 року. Проте, як було підтверджено роз'ясненням Верховного Суду України, ці положення не можуть бути застосовані одночасно за тих самих обставин, оскільки вони стосуються різних юридичних питань А саме, можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу, тоді як стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні.

Згідно з ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а також заявлені позовні вимоги щодо двох об'єктів нерухомості суд визнав, що передбачених законом підстав для задоволення позову немає.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 208, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, суд вирішив:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.А. Вотьканич