233 № 233/791/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., при секретареві Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління житлово-комунального господарства Макіївської міської ради, Макіївської міської ради про визнання права власності на квартиру,
Звернувшись до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства Макіївської міської ради, та до Макіївської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять визнати за ними у рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1 посилаючись на те, що рішенням виконкому Макіївської міської ради народних депутатів у 1996 році їх сім'ї був дозволений обмін квартир, та з 13 грудня 1996 року їх сім'я проживає у квартирі АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох кімнат, розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку. Загальна площа квартири 65,7 кв.м., жила площа 43,9 кв.м. Наймачем квартири є ОСОБА_1. Всі позивачі проживають у квартирі і є там зареєстрованими.
У силу ст.ст.1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
По закінченню місячного строку з дня отримання їх заяви про приватизацію квартири, вони не отримали у відповідача відповідне рішення з поважних причин - через те, що на території міста Макіївки розпочалася антитерористична операція. Місто було зайняте незаконними збройними формуваннями, і отримати будь-які документи, у тому числі рішення органу приватизації стало неможливим. Крім того, вони із сім'єю тимчасово переселилися з постійного місця проживання до міста Ірпінь Київської області, де тимчасово проживають до теперішнього часу. За таких обставин вважають, що вони набули право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутність. В наданій суду заяві позивачі не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідачі Управління міського житлово-комунального господарства Макіївської міської ради та Макіївська міська рада, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що спірним об'єктом нерухомості є житлова квартира АДРЕСА_1 загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., яка належить до державного житлового фонду (а.с.13-14).
На підставі рішення виконавчого комітету Макіївської міської ради, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 з 13 грудня 1996 року зареєстровані та постійно мешкають у спірній квартирі.
Наймачем спірної квартири є позивач ОСОБА_1, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є членами сім'ї наймача житлового приміщення.
Дані обставини у судовому засіданні відповідачами не спростовані та підтверджуються, зокрема, копіями паспортів на ім'я ОСОБА_1 та ім'я ОСОБА_2, та копіями довідок про взяття на облік особи, переміщеної з районів проведення антитерористичної операції, відповідно до яких зареєстрованим місцем проживання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 (а.с. 4-11).
Проте, у порушення вимог ст.ст. 1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», по закінченню визначеного законодавцем місячного строку з дня отримання заяви позивачів про приватизацію квартири, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не отримали у відповідача відповідне рішення з поважних причин, а саме через те, що на території міста Макіївки розпочалася антитерористична операція. Місто було захоплене незаконними збройними формуваннями, що є загальновідомими обставинами, а тому у відповідності до ч.2 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Відповідно до ч.5 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач, звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачу квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Про саме таке застосування Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» йдеться також в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року № 6-121цс13.
Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Враховуючи приведені норми закону, та правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 11.12.2013 року № 6-121цс13, суд, застосовуючи аналогію закону, дійшов висновку, про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність визнання за позивачами права спільної часткової власності на спірний об'єкт нерухомості.
За таких обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 209, 214-215,226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління житлово-комунального господарства Макіївської міської ради, Макіївської міської ради про визнання права власності на квартиру задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, у рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м.
Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням - 04 березня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш