АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/667/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого житлового приміщення , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона є власником будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова - 103 про що свідчить договір купівлі-продажу від 22.11.1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-3692.

Окрім неї, в будинку, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова - 103 зареєстровані дочка ОСОБА_9 та колишній цивільний чоловік ОСОБА_8 , що підтверджується будинковою книгою.

Відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, що призводять до руйнування будинку та псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Дані обставини підтверджуються актами від 08.05.2012 року, 13.08.2012 року, 08.04.2013 року, 02.06.2013 року, 08.11.2013 року. На зборах жителів будинку 20.06.2012 року ухвалено заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії пов'язані з зміною фізичного стану домоволодіння, що ним систематично не дотримується. Стаття 41 Конституції України, надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення. Таким чином, наявні достатні підстави для виселення відповідача.

Стаття З ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У зв'язку з відмовою відповідача добровільно виселитись з житлових кімнат і вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

А тому, позивачка просила виселити ОСОБА_8 з будинку, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова - 103 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на рішення, в якій просить скасувати рішення суду, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дані позовні вимоги є недоведеними в частині того, що відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, призводять до руйнування будинку, псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

Звертаючись до суду з позовом про виселення, позивачка свої вимоги обґрунтувала ст. 116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Виселення вказаних у ст. 116 ЖК осіб без надання іншого жилого приміщення є санкцією за скоєне правопорушення і передбачає такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення, як систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, тобто скоєння двох і більше таких правопорушень, використання його не за призначенням, тобто використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин, систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Аналогічні розяснення містяться і в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" про те, що під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

З матеріалів справи установлено, що позивачка ОСОБА_6 є власником будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Черкаси вул. Чехова - 103 про що свідчить договір купівлі-продажу від 22.11.1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-3692, та відповідно до довідки ЧООБТІ від 14.06.2005 року зареєстровано на праві приватної власності за позивачкою (а.с.4-10).

У даному домоволодінні зареєстровані дочка сторін ОСОБА_9 та колишній цивільний чоловік відповідач ОСОБА_8, з 24.04.1992 року, що підтверджується будинковою книгою.

Відповідно вимог ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України , члени родини власника житла користуються цим помешканням нарівні з власником. А тому головним критерієм для доведення користування житловим приміщенням є постійне проживання особи. Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 Житлового Кодексу України, а також підстави виселення членів сім*ї (колишніх членів сім*ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч.1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до акту обстеження (а.с.100) матеріально побутових умов сімї за адресою м. Черкаси вул.Чехова - 103 від 13.11.2015 року, який складено комісією Самоорганізації мікрорайону «Кривалівський», у складі голови КСН «Кривалівський» ОСОБА_10, секретаря КСН «Кривалівський» ОСОБА_11, члена комітету КСН «Кривалівський» ОСОБА_12, яка відвідала зазначене домоволодіння з метою виявлення порушень в утриманні будівлі та прибудинкової території за усною заявою ОСОБА_8 і обстеженням установлено, що в зазначеному домоволодінні проживають ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13, які займають житлове приміщення загальною площею 80 кв.м, 4 кімнати. Санітарно-гігієнічний стан домоволодіння задовільний. В кімнатах прибрано, подвіря охайне. Наявність дефектів: задня ліва балка будинку прогнила знизу, що спричинило часткове просідання стіни. Під балкою викопано невеликий котлован, залитий новим бетоном для укріплення фундаменту під балкою. Ремонтні роботи проводились ОСОБА_8

При цьому, позивачка у своєму позові вказувала, що відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, що призводять до руйнування будинку та псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

Проте, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні в суді першої інстанції і не були підтверджені належними доказами, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивачкою є вірним.

Окрім цього, з характеристики (а.с.101) КСН «Кривалівський» установлено, що відповідач ОСОБА_8 позитивно характеризується, не скандальний, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, громадський спокій не порушує, до комітету самоорганізації та дільничних інспекторів на відповідача скарг та зауважень не надходило.

Доказів того, що до відповідача вживались заходи попередження та заходи громадського впливу з приводу псування нерухомості та порушення правил співжиття матеріали справи не містять.

Також, судом установлено, що відповідно до акту (а.с.102) відповідачем з 1988 року проводилося поліпшення будинку шляхом прибудов кухні, ванної, туалету, проведення в хату води та газу.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов*язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, суд першої інстанції вірно відмітив, що позивачка ОСОБА_6 самоусунулась від утримання будинку, оскільки з 2002 року перебуває за кордоном.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про виселення без надання іншого житлового приміщення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :