Справа № 308/6503/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Джуги С.Д., Кеміня М.П.,

за участі секретаря Маринець Д.М.,

та представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_3, його представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», про виділ частки із спільного майна в натурі,

У С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року стягувач у виконавчому провадженні з виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4, в якому на підставі ст.ст.16, 366 ЦК України, ст.ст.60, 70, 73 СК України просив виділити належну ОСОБА_3 на праві спільного сумісного майна подружжя ? частину будинку № 8 по вул. Польовій у с. Минай Ужгородського району Закарпатської області та ? частину земельної ділянки за цією адресою для звернення стягнення на них.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року позов задоволено. Виділено (визначено) належну ОСОБА_3 на праві спільного сумісного майна ? частину будинку № 8 по вул. Польовій у с. Минай Ужгородського району Закарпатської області та ? частину земельної ділянки за цією адресою для звернення стягнення на них.

На рішення суду подали спільну апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3та його представник ОСОБА_2, а також окрему апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 (а.с.78-81, 88-90).

В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позові. Вказують на те, що спірне нерухоме майно належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_4, що стверджується шлюбним контрактом, перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк», який має пріоритет задоволення вимог забезпечених іпотекою. Крім того, суд не виділив у натурі ? частину майна, а визначив частки у праві власності на це майно.

Додатковим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 243 грн. судового збору та на користь держави недоплачений судовий збір 3410,40 грн. (а.с.95-96).

Додаткове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку особами, які беруть участь у справі, не оскаржено.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому у натурі.

Відповідно до ч.1 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Згідно з ч.2 ст.371 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст.366 цього Кодексу.

Наявними в матеріалах справи виконавчими листами № 2-931/11, № 308/3589/13-ц, № 308/17144/13-ц, виданими Ужгородським міськрайонним судом відповідно 05.09.2012 р., 07.08.2013 р. та 27.02.15 р., а також постановами РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 13.09.2012 р. та від 28.01.2013 р. стверджено, що позивач ОСОБА_5 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3 значної суми боргу (а.с.5-9), а отже наділений правом звернути стягнення на частку ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому у натурі.

Саме такий позов про виділ частки боржника зі спільного майна в натурі і був заявлений позивачем.

Між тим суд першої інстанції, зазначивши у резолютивній частині рішення про задоволення позову та виділ частки ОСОБА_3, фактично виділ частки в натурі, наслідком якого є припинення спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, не здійснив, а в мотивувальній частині рішення послався на те, що позивач фактично звернувся з вимогою про визначення (встановлення) часток у спільному майні подружжя для можливості в подальшому звернення стягнення на неї.

Така невідповідність висновків суду заявленим позовним вимогам та обставинам справи згідно з п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції виходить з таких обставин, що мають значення для справи.

Відповідачі зареєстрували шлюб 3 лютого 1979 р. (а.с.58).

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Холмківської сільської ради 23 жовтня 1998 р. жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований в с. Минай по вул. Польовій № 3 в цілому належить на праві особистої власності ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 854603 від 25.06.2003 р. домоволодіння у с. Минай, вул. Польова, буд 8 в 1/1 частці зареєстроване Ужгородським РДПТІ на праві приватної власності за ОСОБА_4, рішення про реєстрацію права власності прийнято 25.06.2003 р. (а.с.15).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 027954 від 14 вересня 1998 р. земельна ділянка площею 0,08 га у с. Минай для будівництва та обслуговування жилого будинку передана у приватну власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1713 від 3 липня 1996 р. (а.с.16).

Вищенаведеними правовстановлюючими документами стверджено, що спірне нерухоме майно було придбане відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період шлюбу.

За загальним правилом майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.60 СК України).

Разом з тим ч.1 ст.92, та ч.2 ст.97 СК України передбачено, що подружжям може бути укладено шлюбний договір, в якому сторони можуть домовитись про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою або особистою приватною власністю кожного з них.

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2015 року подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений шлюбний договір, у п.4 якого сторони визначили, що нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, набуте подружжям за час шлюбу (за договором купівлі-продажу або обміну, судового рішення чи прирівняних до нього правочинах), належатиме на праві особистої приватної власності дружині незалежно від того на кого з подружжя воно зареєстроване (оформлене) (а.с.57).

Таким чином, подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у шлюбному договорі домовились про непоширення на нерухоме майно, набуте ними за час шлюбу, положень ст.60 СК України і визначили правовий режим такого нерухомого майна як особисту приватну власність ОСОБА_4

Шлюбний договір набрав чинності в день його нотаріального посвідчення 11 вересня 2015 р., є оспорюваним правочином і може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України, на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені (ст.103 СК України).

На даний час шлюбний договір є дійсним, а отже є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину, ст.204 ЦК України).

За таких обставин позовні вимоги про виділ в натурі ? частини будинку № 8 по вул. Польовій у с. Минай та ? частини земельної ділянки за цією адресою як частки ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на ці обєкти нерухомого майна для звернення стягнення задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, його представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», про виділ частки із спільного майна в натурі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вирщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С У Д Д І :

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8