У Х В А Л А

29 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Широкова Вікторія Анатоліївна, про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року позов задоволено: визнано недійсним пункт 7.4 кредитного договору від 17 грудня 2007 року, вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін.

13 березня 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215 ЦК України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 додав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня і 19 червня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що підписуючи кредитний договір ОСОБА_4 був ознайомлений з усіма його істотними умовами, сторони в добровільній формі досягли згоди стосовно всіх умов цього договору; позивач не скористався передбаченим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору. Крім того, нарахування пені в розмірі 0,15 % здійснюється лише на суму несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, а не на загальну суму наданого кредиту.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 24 квітня і 19 червня 2013 року погодився з висновками судів першої інстанції, які встановивши, що визначений умовами кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом, а також банк в односторонньому порядку збільшив як основну процентну ставку, так і підвищену, дійшов висновку, що ці умови кредитного договору призвели до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду позивача як споживача, унаслідок чого такі умови договору є несправедливими, дійшли обґрунтованого висновку про визнання таких умов кредитного договору недійсними.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявником норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постанові від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15) вже сформував правовий висновок, згідно з яким положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1341цс15).

У поданій заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 не навів мотивів, які б давали право суду відступити від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Широкова Вікторія Анатоліївна, про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко