Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1098/16 Головуючий у 1-й інстанції: Солодовніков Р.С.
Є.У.№ 319/1388/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Савченко О.В.,

Суддів Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав що 28 листопада 2006 року сторони уклали кредитний договір №DOTTRX01430202, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 915,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка»» складають між ним та банком договір. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав зобов'язання належним чином. У зв'язку з цим, відповідач станом на 23.06.2015 року має заборгованість в сумі 70 464,54 гривень. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 грудня 2013 року з позичальника на користь Банку було стягнуто 50 938, 51 грн. заборгованості. Посилаючись на те, що судове рішення не виконано, кредит не погашений, Банк просив суд стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, розмір якої з урахуванням раніше стягнутих сум становить 19 526,03 грн., а також штрафи на загальну суму 1 476,30 грн., а всього стягнути 21 002,33 грн.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у м. Сніжному, Донецької області, куди згідно листу Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 01.04.2015 року у зв'язку з активною фазою антитерористичних операцій приймання та пересилання поштових відправлень припинено.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. З огляду на викладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України справа розглядається за відсутністю відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи Банку в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума основного боргу у розмірі 50 938, 51 грн. вже стягнута заочним судовим рішенням, тобто договірні правовідносини між сторонами, що ґрунтувалися на кредитному договорі, припинилися. Вимоги про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України Банком не заявлялися.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з огляду такі обставини.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір від 28 листопада 2006 року №DOTTRX01430202, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 915,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 28 листопада 2007 року (а.с.8).

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк посилався на неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, а також невиконання ухваленого 04 грудня 2013 році судового рішення, у зв'язку із чим станом на 23 червня 2015 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 50 938,51 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 1 915, 10 грн., за відсотками 20 821, 89 грн., заборгованість з комісії 310, 20 грн., заборгованість з пені 47 417, 35 грн., штрафи - 1 476, 30 грн., на підтвердження чого надав відповідний розрахунок за період з 2006 по 2015 роки (а. с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 4 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на користь Банку за вказаним кредитним договором стягнута заборгованість в загальній сумі 50 938, 51грн., визначена станом на 27 вересня 2013 року, із яких: 1915, 10 грн. - за тілом кредиту, 16 366, 55 грн. - по процентам за користування кредитом, 310, 20 грн. - комісії, 29 444, 83 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 2 901, 83 грн. штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (500 грн. - фіксована частина та 2 401,83 грн. - процентна складова) (а. с. 6).

Доказів виконання заочного судового рішення матеріали справи не містять.

Із розрахунків заборгованості за договором, доданих до позовної заяви і наданих представником Банку в засіданні апеляційного суду, вбачається, що з 27 вересня 2013 року по 23 червня 2015 року у відповідності з умовами договору за користування кредитними коштами нараховано 4 455, 34 грн. відсотків, 17 972, 52 грн. пені, а також 1 621, 39 грн. штрафу (фіксована і процентна складова).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами п. 4.1 Умов надання споживчого кредиту нарахування відсотків за користування кредитом проводиться на суму залишку заборгованості за кредитом, пеня відповідно до п. 5.1 Умов нараховується в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості до дати погашення кредиту.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з боржника підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами і штрафні санкції , передбачені договором, за неналежне виконання його умов.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Пред'являючи позов, банк посилався на невиконані позичальником зобов'язання за кредитним договором та наявність боргу.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не надав; при цьому не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє Банк права на отримання процентів та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про безпідставність позову не відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване у справі рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового - про часткове задоволення позову.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Сніжне, Донецької області.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства місто Сніжне, в якому зареєстрований відповідач, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності.

Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним та фізичним особам - підприємцям, що провадять( провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

За вказаних обставин нарахування Банком пені після 14 квітня 2014 року і штрафів суперечить ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, а тому в зазначеній частині вимоги Банку не підлягають задоволенню.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що з боржника на користь Банку підлягають стягненню 4 455,34 грн. - процентів за користування кредитними коштами, нараховані за період з 27 вересня 2013 року по 23 червня 2015 року, пеня у сумі 4 806,24 грн., визначена з 27 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року, а також 2 557, 80 грн. - компенсації судових витрат. В іншій частині вимоги Банку задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DOTTRX01430202 від 28 листопада 2006 року в загальній сумі 9 261, 58 грн. (дев'ять тисяч двісті шістдесят одну гривню 58 коп.), із яких: 4 455,34 грн. - проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 27 вересня 2013 року по 23 червня 2015 року, пеню у сумі 4 806,24 грн., нараховану з 27 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року., а також 2 557, 80 грн. (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім гривень 80 коп. - компенсації судових витрат, а всього стягнути 11 819, 38 грн. (одинадцять тисяч вісімсот дев'ятнадцять гривень 38 коп.).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: