АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/12/2016 Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Зазначала, що відповідачка зобов'язалась компенсувати їй витрати по догляду за покійним ОСОБА_3 у сумі 5 000 доларів США, про що 08 лютого 2012 р. надала власноручно складену розписку. Однак, пройшло майже 3 роки, а відповідачка не виконує свої зобов'язання, мотивуючи це тим, що вона не отримала свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_3 Вважає, що для оформлення спадщини у відповідачки ОСОБА_1 було достатньо часу, вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори про її прийняття, і для подальшого оформлення права власності та реалізації такого права у неї є необмежена кількість часу, а отже відповідачка умисно не квапиться оформляти спадщину. Зважаючи на те, що строк позовної давності спливає, позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду з позовом про зобов'язання відповідачку до повернення коштів. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81 400 грн. боргу та судові витрати.

В подальшому представник позивачки уточнила позовні вимоги та остаточно в судовому засіданні просила суд стягнути на користь позивачки 100 350 грн., зважаючи на зміну долара згідно з офіційним курсом НБУ.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 100 350 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції відповідачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 100 350 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка має виконати зобов'язання за розпискою, яке має характер умовного правочину.

Проте з такими висновкам суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заповіту від 31.10.1997 р. гр. ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що буде йому належати і на що за законом він матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року гр. ОСОБА_3 помер, після його смерті виявилося, що заповіт від 31.10.97 р. на користь відповідачки скасовано новим заповітом від 01.06.2001 року, складеним гр. ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2007 року заповіт від 01.06.2001 року на користь ОСОБА_4 визнаний недійсним, оскільки на дату укладення заповіту заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Згодом було встановлено, що заповіт на користь ОСОБА_1 також скасований новим заповітом від 03.11.1998 року на користь гр. ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2012 р. по справі № 2-71/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, посвідчений 03 листопада 1998 року Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №3-3003.

При цьому, судом встановлено, що до складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1 відповідно до норм ЦК України ОСОБА_1 повинна оформити своє право на квартиру шляхом оформлення у відповідного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішення суду набрало чинності і встановлені у ньому обставини відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Сторонами не заперечувалось у судовому засіданні, що саме у зв'язку з ухваленням вказаного судового рішення ОСОБА_1 в якості спадкоємця покійного ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання повернути ОСОБА_2 суму 5 000 доларів США, як решту компенсації витрат по догляду за покійним, або передати гроші через її представника ОСОБА_6 протягом шести місяців з дня отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, написавши розписку від 08.02.2012 р.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності з ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

13.07.2012 р. відповідачка звернулася до Третьої Київської державної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлим ОСОБА_3

10.08.2012 р. Третя Київська державна нотаріальна контора повідомила, що таке свідоцтво не може бути видано, оскільки заповіт на ім'я ОСОБА_1 було скасовано новим заповітом, посвідченим Чотирнадцятою Київською держаною нотаріальною конторою 03.11.1998 року, реєстровий № 3-3003, який було визнано недійсним Шевченківським районним судом м. Києва від 08.02.2012 р. Також ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва з метою роз'яснення рішення.

Як свідчить спадкова справа, відповідачка 31.03.2014 р. повторно направила на адресу нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом

Листом від 10.09.2015 р. та постановою від 11.11.2015 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що заповіти, складені покійним ОСОБА_3 пізніше, а саме: від 31.01. 2000 р. за реєстровим номером №3-299 на ім'я ОСОБА_7 та 01.06.2001 р. за реєстровим номером 2-1920 на ім'я ОСОБА_4, скасовують попередній заповіт, складений на ім'я відповідачки (а.с. 134, 157).

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивачки вказував на те, що ОСОБА_1 не сплатила ОСОБА_2 кошти, передбачені розпискою, чим порушила строк виконання цього зобов'язання, встановлений ч. 1 ст. 530 ЦК України, згідно з якою, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Разом з тим, зі справи вбачається, що ОСОБА_1 на даний час не довела своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 та не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, тому строк виконання зобов'язання відповідачки згідно розписки від 08.02.2012 р. ще не настав. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки, як спадкоємиці покійного ОСОБА_3, витрат по догляду за останнім є передчасними.

Висновки суду про те, що зобов'язання відповідачки має характер умовного правочину, оскільки в ньому йдеться не про термін, а про умову виконання зобов'язання, є помилковим й спростовується обставинами справи, зібраними по справі доказами та поясненнями відповідачки й представників сторін. В розписці зазначено, що зобов'язання відповідачкою ОСОБА_1, як спадкоємицею покійного ОСОБА_3, має бути виконано впродовж певного періоду часу з настанням певної події - з дня отримання свідоцтва про право власності на квартиру. Отже, 6-місячний строк виконання даного договору визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати.

Та обставина, що ОСОБА_1 з 2012 року по березень 2015 року не вчиняла дій, направлених на виконання своїх зобов'язань перед ОСОБА_2 відповідно до розписки від 8 лютого 2012 року, не є підставою для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: