УХВАЛА

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитора винним в простроченні зобовʼязання, стягнення недоотриманих коштів, відстрочення сплати кредитних коштів, визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитом та пені,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року позивач Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з даним позовом, який уточнювало під час розгляду справи, мотивуючи тим, що 09 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем ОСОБА_5 була укладена генеральна кредитна угода, на підставі якої укладений кредитний договір №010/03-3/243-М (далі - кредитний договір) на суму 300 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % річних, терміном до 08 вересня 2018 року. На підставі вказаного договору Банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти в розмірі 175 000 доларів США. 11 лютого 2011 року з відповідачем було підписано додаткову угоду до вказаного кредитного договору та новий графік погашення заборгованості.

Банк зазначив, що взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту ОСОБА_5 не виконує, щомісячне часткове погашення кредиту та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів не здійснює, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16 лютого 2015 року становить 258 745,70 доларів США, з яких 164 781,27 доларів США - залишок тіла кредиту, 92 371,69 доларів США заборгованість з прострочених відсотків, 1 592,74 доларів США -нараховані відсотки за період з 27 січня по 16 лютого 2015 року та пеня у розмірі 32 566,56 грн.

28 жовтня 2011 року банк надіслав позичальнику претензію-вимогу про невиконання ним своїх зобов'язань та попередив про необхідність погашення простроченої заборгованості, однак така вимога залишена без реагування. У зв'язку із цим просив достроково стягнути на його користь вказану заборгованість.

ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення недоотриманих коштів, посилаючись на те, що згідно з генеральною кредитною угодою, банк зобов'язався надати йому кошти траншами: 1-ий транш - 70 000,00 доларів США, а сума будь-якого іншого траншу повинна бути не менше 10 % від суми кредиту та в будь-якому разі не менше 5 000,00 євро чи еквівалент в іншій валюті.

На його вимогу ним були отримані кошти у сумі 175 000 доларів.

21 вересня 2011 року він подав до банку заяву про надання йому залишку коштів згідно з вказаною генеральною кредитною угодою у сумі, еквівалентній 125 000 доларів США, однак отримав від банку відмову, чим останній порушив взяте на себе зобов'язання згідно з умовами генеральної кредитної угоди від 09 вересня 2008 року.

ОСОБА_5 вважає, що оскільки Банк прострочив зобов'язання, він в силу ч. 3 ст. 538 ЦК України має право зупинити виконання свого обов'язку до того часу, поки банк не виконає своє зобов'язання - надасть йому залишок недоотриманих кредитних коштів.

Таким чином, посилаючись на те, що банк не має права на дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитом, відповідач просив у задоволенні позову відмовити, визнати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» таким, що з 12 жовтня 2011 року прострочив виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою, у зв'язку з ненаданням йому залишку кредитних коштів та стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» недоотримані ним кошти в національній валюті - гривні у сумі еквівалентній 125 000 доларів США, відстрочивши сплату кредитних коштів, на час прострочення кредитора з 12 жовтня 2011 року до повного виконання ним свого зобов'язання, визнати нараховані проценти за користування кредитними коштами за час прострочення кредитора незаконними та такими, що не підлягають сплаті, з 12 жовтня 2011 року до повного виконання кредитором свого зобов'язання, а також визнати незаконними нарахування йому пені та звільнити від її сплати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/03-3/243-М від 09 вересня 2008 року за період з 15 жовтня 2011 року по 16 лютого 2015 року в розмірі 129 612,51 доларів США. У задоволенні решти вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково, зобов'язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконати умови п. п. 1.1, 1.2, 1.3 генеральної кредитної угоди № 195 від 09 вересня 2008 року та надати ОСОБА_5 грошові кошти в національній валюті - гривні у сумі, еквівалентній 125 000 доларів США, відповідно до умов вказаної генеральної кредитної угоди. У решті вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у зустрічному позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив із того, що банк у порушення вимог п. 1 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставно звернувся до суду з вимогою дострокового стягнення з ОСОБА_5 заборгованості, оскільки прострочена заборгованість останнього становила менше трьох місяців, тому дійшов висновку, що стягненню підлягає заборгованість починаючи з часу зупинення відповідачем виконання свого зобов'язання, а саме: з 15 жовтня 2011 року по 16 лютого 2015 року.

При цьому, посилаючись на неправомірність відмови ОСОБА_5 у видачі кредитних коштів, суд вважав за необхідне зобов'язати банк виконати умови генеральної кредитної угоди щодо надання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі, еквівалентній 125 000 доларів США, відповідно до умов генеральної кредитної угоди від 09 вересня 2008 року.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що позивач не довів суду наявність заборгованості ОСОБА_5 перед позивачем з пені в розмірі 32 566,56 грн, оскільки банк не надав суду її розрахунку.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що між позивачем та відповідачем 09 вересня 2008 року укладено генеральну кредитну угоду № 195 терміном дії до 08 вересня 2018 року, за умовами якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї генеральної кредитної угоди і які є невід'ємними частинами. Згідно з пунктами 1.2., 1.3 генеральної угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника в рамках даної угоди не повинен перевищувати суми, еквівалентної 300 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

09 вересня 2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 010/03-3/243-М, який є додатком 1 до генеральної кредитної угоди № 195, на суму 300 000 доларів США. Розмір 1-го траншу складає 70 000 доларів США (сума будь-якого траншу повинна бути не менше 10 % від суми кредиту та не менше 5000 Євро чи еквівалент в іншій валюті), терміном по 05 вересня 2018 року на споживчі цілі зі сплатою 16,8 % річних, з умовою щомісячного погашення кредиту рівними частинами.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за генеральною кредитною угодою № 96 та кредитним договором № 010/03-3/243-М , 09 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки №010/03-3/243-Z, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 444,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковими угодами № 1 від 12 вересня 2008 року, № 2 від 30 вересня 2008 року та № 3 від 13 жовтня 2008 року вносились зміни до кредитного договору 010/03-3/243-М від 09 вересня 2008 року та до графіку погашення кредиту.

11 лютого 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено додаткова угода № 010/03-3/243-М/4 до кредитного договору № 010/03-3/243-М від 09 вересня 2008 року, згідно з якою з 11 лютого 2011 року до кінця строку користування кредитом зменшено відсоткову ставку за кредитом з 16,8 до 14,8 % річних. Одночасно з укладенням даної додаткової угоди в додатку 2 до неї сторони встановили графік щомісячного погашення заборгованості за кредитом в новій редакції.

На виконання умов генеральної кредитної угоди та кредитного договору від 09 вересня 2008 року, на письмові вимоги позичальника банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти в загальному розмірі 175 000 доларів США, зокрема 11 вересня 2008 року на суму 70 000 доларів США, 15 вересня 2008 року на суму 70 000 доларів США, 02 жовтня 2008 року на суму 20 000 доларів США та 17 жовтня 2008 року на суму 15 000 доларів США.

Згідно з претензією - вимогою Банку С07-120-1/12-4861 від 28 жовтня 2011 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає 1 775,74 доларів США з яких: 1 128,98 доларів США - прострочений кредит та 646,76 доларів США - прострочені відсотки, яку просить погасити і попереджає, в разі невиконання вимоги, на право дострокового стягнення всієї суми кредиту. Також у претензії-вимозі повідомляється про дострокове припинення договорів добровільного страхування через несплату страхових платежів.

Відповідно до уточнень позовної заяви, починаючи з 16 жовтня 2011 року у ОСОБА_5. перед банком виникла прострочена заборгованість, яка станом на 16 лютого 2015 року становить 258 745,70 доларів США, з яких 164 781,27 доларів США - залишок тіла кредиту, 92 371,69 доларів США - заборгованість по прострочених відсотках, 1592,74 доларів США - нараховані відсотки за період з 27 січня по 16 лютого 2015 року та пеня у розмірі 32 566,56 грн.

Крім того, судами встановлено, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_5 подав чергову заяву про видачу залишку кредитних коштів згідно з генеральною кредитною угодою № 195 від 09 вересня 2008 року.

12 жовтня 2011 року заступником директора Закарпатської ОД АТ «РайффайзенБанк Аваль» надано відповідь № С07-12001/12-4569, згідно з якою кредитування ОСОБА_5 було припинено з посиланням на зміну законодавства в частині неможливості кредитування фізичних осіб у іноземній валюті. При цьому на час відмови ОСОБА_5 у видачі остаточної частини кредитних коштів договори добровільного страхування іпотечного майна були дійсними і тільки після відмови банку у подальшому кредитуванні договори добровільного страхування були припинені.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Україникредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - (ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником прийнятих на себе зобов'язань за договором, він зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасного грошового зобов'язання в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до п. п. 1.9, 1.9.1 кредитного договору у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань протягом 30 днів у банку виникає право на звернення до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, залишив поза увагою, що заборгованість позичальника мала місце починаючи з 2009 року.

При цьому суди не перевірили розрахунків, наданих банком, та не встановили період виникнення заборгованості за договором.

Пунктом 1.3.10 кредитного договору встановлено, що для отримання кожного наступного траншу фінансування позичальник надає в банк належним чином оформлену кредитну заявку та документи, що підтверджують цільове використання попередньо наданих кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.7.4 кредитного договору банк має право відмовити позичальнику в наданні чергового траншу в разі невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що пов'язані з цим договором.

Суди не спростували доводів Банку про невиконання Позичальником п. п. 1.3.9, 1.3.10 кредитного договору та не перевірили момент виникнення права позичальника ОСОБА_5 на отримання чергового траншу.

Крім того, судами не враховано, що прийнято закон про заборону видавати кредити в доларах, а суд в своєму рішенні зобов'язав надати грошові кошти в національній валюті - гривні у сумі, еквівалентній 125 000 доларів США, що не відповідає умовам договору.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, характер правовідносин сторін та належно не зазначили норми матеріального права, які необхідно застосовувати.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк