Справа № 159/3154/16-ц
Провадження № 2/159/1195/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Гарбар О.В.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6 іпотечний договір від 05 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі банк).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що у 2015 році дізнався про існування оспорюваного договору, на підставі якого його дружина ОСОБА_4 передала в іпотеку банку без його згоди квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи недодержання при укладенні договору іпотеки вимоги законодавства щодо згоди іншого співвласника на розпорядження майном, просить визнати договір іпотеки недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав повністю та пояснив, що не памятає чи давав згоду дружині на передачу спільної квартири в іпотеку.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов визнав та пояснив, що в матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору дійсно міститься згода позивача на укладення договору іпотеки, однак існує сумнів щодо справжності підпису позивача, оскільки така згода відібрана на звичайному аркуші паперу, а не нотаріальному бланкові.

Представник відповідача банку ОСОБА_3 проти позову заперечила та пояснила, що при укладенні договору іпотеки дотримані вимоги законодавства щодо отримання згоди іншого з подружжя на вчинення такого правочину, оскільки позивач особисто надав згоду, яка міститься в матеріалах нотаріальної справи. Також представник відповідача вважає, що на час звернення позивача до суду закінчились строки позовної давності, оскільки позивач знав про укладення його дружиною договору іпотеки, сам того дня укладав з банком договір поруки, тому покликання на необізнаність про існування такого способу забезпечення кредитних зобовязань дружини є безпідставними.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приваний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6 проти позову заперечила та пояснила, що позивач був присутній при укладенні його дружиною оспорюваного договору іпотеки, надавав письмову згоду. Про отримання такої згоди нотаріусом зроблено запис в реєстрі нотаріальних дій за номером 1201, після чого посвідчено договір іпотеки за реєстраційним номером 1202. Щодо відібрання згоди не на нотаріальному бланкові, то нотаріус пояснила, що вказана нотаріальна дія вчинена відповідно до вимог чинного на час посвідчення правочину законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про необгрутованість позову.

Як встановлено судом, 05 березня 2008 року між акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №122/08, за умовами якого ОСОБА_4 отримала на споживчі цілі кредит в розмірі 32000 дол США на строк до 02 березня 2018 року під 13,5 % річних.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання даного кредитного зобовязання між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про що в реєстрі нотаріальних дій зроблено запис за №1202.

Згідно п. 1.3 договору іпотеки право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Ковельської нотконтори Волинської області 17 липня 2007 року за Р№1-1406, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15370367, виданим Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 26 липня 2007 року.

Як вказано у договорі купівлі-продажу квартири від 17 липня 2007 року покупець, яким виступала ОСОБА_4, набуває квартиру у спільну сумісну власність за згодою чоловіка ОСОБА_1

Отже, на час укладення договору іпотеки предмет іпотеки перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, про що було відомо банку.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Судом досліджені оригінали нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору іпотеки, в яких міститься заява ОСОБА_1 від 05.03.2008 року про те, що він дає згоду на передачу в іпотеку його дружиною ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, що набута ними в шлюбі.

Справжність підпису ОСОБА_1 засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_6 Дана нотаріальна дія відображена в реєстрі за номером 1201 (номер, який передує номеру реєстрації посвідчення договору іпотеки).

Факт перебування ОСОБА_1 в шлюбі перевірений нотаріусом згідно паспорту ОСОБА_1 серії АС №012606, виданого Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, в якому є відмітка про реєстрацію шлюбу.

До заяви долучена довідка про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного номера.

Посвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на заяві-згоді проведена нотаріусом у відповідності до вимог пунктів 5,16,25 Інструкції про порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України (в редакції чинній на час посвідчення правочину), зокрема підпис проставлено у присутності нотаріуса ( що остання підтвердила в судовому засіданні), а нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Позивачем не заявлено вимоги про визнання його згоди недійсною, тому відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд вважає дійсною згоду позивача на передачу спільного майна подружжя в іпотеку.

Разом з тим необхідно врахувати, що сама по собі відсутність згоди подружжя на передачу майна в іпотеку не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Тому, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки банку була надана нотаріально завірена згода позивача на передачу майна в іпотеку, тому у представника банку не було підстав ставити під сумнів наявність у іпотекодавця ОСОБА_4 повноважень на передачу майна в іпотеку.

Аналогічна позиція викладена у рішеннях Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-1568цс15 та від 7 жовтня 2015 року № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року № 6-1912цс15.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Керуючись статтями 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, статтями 204, 369, 572, 575,578 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_7