ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5649/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом МОТОРНО ( ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ ( МТСБУ) до ОСОБА_4, ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ" про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування , суд

в с т а н о в и в :

Позивач Моторне ( транспортне) страхове бюро України в особі свого представника Чехоєвої Н.М. за довіреністю № 142 від 28.12. 2015 року ( а.с. 19) звернулося до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування. На обґрунтування своєї позиції позивач посилався на п/п 38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якою МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, передбачених у п.п.13.1 ст.13 цього Закону. пославшись на те, що відповідач ОСОБА_4 06 листопада 2014 року о 08:20 рухаючись на перехресті вул. Дніпровський узвіз - вул. Дніпровський проїзд в м. Києві, керуючи транспортним засобом SkodaOctavia д.н.з. НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції між автомобілями, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до їх пошкодження чим порушив ст 124КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_4 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина ОСОБА_4 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 р. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, що належить ОСОБА_7

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 834 про оцінку автомобіля НОМЕР_2 складає 39 911,33 грн.

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7446055 з терміном дії - з 04.11.2014 до 03.11.2015 р. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 02 березня 2015 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 33 259 гривень 44 копійки, на підставі наказу МТСБУ № 957 від 23.02. 2015 року про сплату , згідно платіжного доручення № 1/24944 від 26.02. 2015 року.

Також, МТСБУ додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 832,00 грн.

Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону, після проведення виплати ОСОБА_7 у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_4

21.11.2014 р. № 3/1-05/31145 МТСБУ звернулось до ОСОБА_4 з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення.

Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просить стягнути з ОСОБА_4 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України:

кошти в розмірі понесених витрат 33 259,44 грн. (тридцять три тисячі двісті п'ятдесят дев'ять грн., 44 коп.); витрати на правову допомогу 2 000,00 грн.; витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 832,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.09. 2016 року за клопотанням відповідача ОСОБА_4 залучено до участі у справі співвідповідача Приватне акціонерне товариство « Український страховий дім», оскільки автомобіль відповідача на день скоєння ДТП був застрахований в даній страховій компанії ( а.с.34-35:39).

Позивач, належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи ( а.с. 26, 27, 41) в судове засідання не направив свого представника, разом з тим, через загальну канцелярію за вх. № 36708 від 18.07. 2016 року ( а.с. 29) надійшло письмове клопотання від представника за довіреністю Чехоєвої Н.М. про розгляд справи без присутності представника МТСБУ, Чехоєвої Н.М. на підставі вже наданих документів.

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не спростовуючи факт здійснення ДТП, саме з його вини та просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, пояснивши суду, що після ДТП, він особисто повідомив потерпілій особі, що автомобіль застрахований, однак на той час у нього був відсутній страховий поліс. На обґрунтування своїх заперечень посилався на невірно визначені позивачем правовідносини. Так, відповідач зазначав, що правовідносини, які склались є не регресними вимогами, а суброгацією, яка виникає на підставі ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», що свідчить про невірне визначені позивачем правовідносини.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ця норма відтворює норму ст. 27 Закону України «Про страхування». В доктрині таке право страховика іменується правом на суброгацію.

Суброгація означає заміну особи в зобов'язанні, де на місце страхувальника, який є кредитором, стає страховик. Якщо страхувальник має право вимоги до особи, винної в заподіянні шкоди страхувальнику, то це право вимоги переходить до страховика в межах виплаченої ним суми відшкодування.У порядку суброгації до страховика переходить право вимоги страхувальника -вигодонабувача зі всіма його перевагами і недоліками. При цьому до страховика не може перейти більше прав, аніж їх має сам страхувальник. Право вимоги, яке перейшло до страховика, здійснюється ним з дотриманням правил, які регулюють відносини між страхувальником (вигодонабувачем) і особою, відповідальною за шкоду. У зв'язку з цим страховик, пред'являючи до особи, відповідальної за шкоду, вимогу, яка перейшла до нього в порядку суброгації, зобов'язаний керуватися тими нормативними актами, які регулюють відносини, що існують між страховиком (вигодонабувачем) і заподіювачем шкоди. Це стосується як матеріальних, так і процесуальних норм права. У порядку суброгації страховик може стягти із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам сплатив страхувальнику.

Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Норми ст. 27 Закону України «Про страхування» і аналогічної за змістом ст. 993 ЦК України є імперативними, тому в договорі страхування не може бути скасовано право на суброгацію.

Однотипним за змістом з правом суброгації є право регресу, але вони істотно відрізняються одне від одного. При регресі на відміну від суброгації поряд із зобов'язанням, де в якості кредитора виступає потерпілий, а в якості боржника - особа, відповідальна за шкоду, виникає нове зобов'язання, де в якості кредитора виступає страховик, а в якості боржника - особа, відповідальна за шкоду. Тобто якщо у випадку суброгації відбувається перехід прав кредитора в існуючому зобов'язанні, то у випадку регресу виникає право третьої особи на відшкодування сплаченого за зобов'язанням, дія якого припинена виконанням третьою особою цього зобов'язання.

Вважає, що відшкодування майнової шкоди з власної ініціативи страховиком не породжує по своїй суті права переходу зворотної вимоги (регресу) щодо стягнення суми страхового відшкодування у розумінні ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.1191 ЦК України.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахування письмових заперечень відповідача , суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено у судовому засіданні та слідує із матеріалів справи, 06 листопада 2014 року о 08:20 відповідач ОСОБА_4 рухаючись на перехресті вул. Дніпровський узвіз - вул. Дніпровський проїзд в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, не дотримався безпечної дистанції між автомобілями, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , що призвело до їх пошкодження чим порушив п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст 124КУпАП.

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ( а.с. 7-8).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені, зокрема, судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 834 про оцінку автомобіля НОМЕР_2 складає 39 911,33 грн. ( а.с. 11- 16).

Власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_7 з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7446055 з терміном дії - з 04.11.2014 до 03.11.2015 р. ( а.с. 5-6; 7-8)

У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 02 березня 2015 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 33 259 гривень 44 копійки, на підставі наказу МТСБУ № 957 від 23.02. 2015 року про сплату ( а.с.10) , згідно платіжного доручення № 1/24944 від 26.02. 2015 року ( а.с.9).

Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:

38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини;

38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Суд не вбачає в діях ані водія , ані в діях страхувальника наявності обставин, зазначених у вищевказаних пунктах чи підпунктах даної норми.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 (страхувальника), а звідси і відповідача, була застрахована Приватним акціонерним товариством « Український страховий дім», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7351944 від 20.06.2014 року, то Моторне ( транспортне) страхове бюро України має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

Як встановлено судом, такої вимоги позивач не пред'являв, помилково вважаючи, що транспортний засіб «SkodaOctavia» д.н.з. НОМЕР_1 не застрахований. Проте з таким твердженням суд погодитися не може. Так, відповідно до письмового клопотання, яке надійшло від відповідача через загальну канцелярію за вх. № 4614 від 19.09. 2016 року ( а.с. 31-32) надано завірену копію полісу обов'язкового страхування №АС/7351944 від 20.06.2014 року , згідно якого, автомобіль НОМЕР_1 застрахував цивільно-правову відповідальність Навчально - курсовий комбінат УМЕКГ ( Київська область, м. Ірпінь, Буча, вул. Електриків, 12) - (а.с.33). З вказаного полісу вбачається, що дія договору діє з 21.06. 2014 року по 20.06. 2015 року, а не, як вказав позивач, що на дату скоєння ДТП водій ОСОБА_4 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На думку суду, така невідповідність виникла внаслідок неналежної перевірки єдиної централізованої бази даних МТСБУ.Позивач не перевіривши реєстрації полісу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ не встановив його дійсність та його належність саме по автомобілю НОМЕР_1 , водій якого винний у ДТП і в судове засідання представник позивача не з»явився та не спростовував докази, які були встановлені у судовому засіданні.

Отже, автомобіль НОМЕР_1 на момент ДТП було застраховано в ПрАТ «Український страховий дім» та ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну становить 50 000 гривень при нульовій франшизі, перевищує ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну, а саме у розмірі 33 259, 44 гривні.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.ст.13,21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковому з'ясуванню підлягає факт наявності чи відсутності полісу у власника транспортного засобу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 23.10.2013 року по справі № 6-22536св13.

Крім того, згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) ; - до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; - до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Отже, законодавством встановлений перелік випадків, в яких може звернутися страховик після виплати страхового відшкодування з позовом в порядку регресу до страхувальника або водія, який спричинив ДТП.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації.

При суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право.

Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону.

Регрес це право, що виникає у особи внаслідок платежу.

При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника.

Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не використав належним чином своїх можливостей щодо захисту порушених прав, а саме, не звернувся до Приватного акціонерного товариства « Український страховий дім», за компенсацією понесених витрат на відшкодування збитків ОСОБА_7 натомість, помилково пред'явив позов до відповідача, який не має підстав для відшкодування шкоди особисто, оскільки таке відшкодування має здійснити страховик автомобіля НОМЕР_1.

Відшкодування майнової шкоди з власної ініціативи страховиком не породжує по своїй суті права переходу зворотної вимоги (регресу) щодо стягнення суми страхового відшкодування у розумінні положень ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.1191 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

01.07.2015р. Верховним Судом України у постанові № 6-467цс15 викладена правова позиція, а у подальшому неодноразово викладалася у наступних постановах.

Так, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 передбачено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Із позовної заяви і доданих до неї документів вбачається, що позивач і відповідач-2 є юридичними особами, спір між вказаними особами виник з приводу відшкодування у порядку регресу витрат, пов»язаних із виплатою страхового відшкодування, який має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Разом з тим, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Про те, в матеріалах справи відсутній, документально підтверджений, розрахунок витрат на правову допомогу розмірі, оплаченому позивачем адвокату, здійснений з урахуванням положень Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що позбавляє суд можливості дійти обґрунтованого висновку щодо відповідності сплаченої суми фактично наданим послугам. Більше того, згідно з п. 48 зазначеної постанови Пленуму, відсутність відповідного розрахунку фактично є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення таких витрат.

Водночас, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню .

Керуючись ст.ст.4-10, 15, 79, 84, 88, 89, 208,209, 212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 3, 27 Закону України «Про страхування» суд, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог МОТОРНО ( ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВОМУ БЮРО УКРАЇНИ ( МТСБУ) до ОСОБА_4, ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ" про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК