Справа № 594/1167/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2016 року

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Губіш О.А.

при секретарі Окулянко У.Г.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача- Добродій-Котенко О.М.

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2014 року придбав у відповідача ОСОБА_2 транспортний засіб марки Ауді 100 2.3 І, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за ціною 4200 доларів США.

Договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було так, як не мав змоги оплатити витрати, пов»язані з перереєстрацією автомобіля, а відповідач не бажав нести витрати на сплату податку від продажу автомобіля, і як згодом виявилось, не міг би його зняти з обліку, так як автомобіль був арештований. А тому, вирішили приховати договір купівлі-продажу, шляхом укладення довіреності, яку посвідчив приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та за якою позивач та третя особа ОСОБА_3 отримали права щодо володіння, користування та розпорядження відчуженого ОСОБА_2 автомобіля.

Фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким ними було досягнуто згоди щодо його ціни, порядку розрахунку та порядку передачі такого. На виконання умов цього договору позивач, в присутності третьої особи та ОСОБА_6, перед видачею довіреності, передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4200 доларів США, а такий позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля і страховку.

Коли мав намір придбаний транспортний засіб зняти з обліку та зареєструвати на своє ім»я, то в МРЕВ ДАІ УМВС України в Рівненській області його повідомили про неможливість здійснення перереєстрації в зв»язку з арештом автомобіля.

Вважає, що за таких обставин набув право власності на спірний транспортний засіб.

Проте, таке його право є порушеним, оскільки не має змоги вільно розпоряджатися своїм майном, в зв»язку з чим просив суд визнати односторонній правочи, яким є довіреність, видана ОСОБА_2 на ім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо володіння, користування і розпорядження ( з правом виїзду за кордон) транспортним засобом «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований Заліщицьким МРЕВ 06 липня 2005 року та належав ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстраці. ТЗ РВС № 320702, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі продажу транспортного засобу «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за ним право власності на транспортний засіб «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_7 позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. При цьому, суду пояснив, що дійсно 16 червня 2014 р. продав, належний йому на праві власності спірний транспортний засіб, позивачу, від якого отримав 4200 доларів США. Оскільки це відбувалось у м. Рівне, тобто на значній відстані від місця його проживання, у день, коли відповідний орган МРЕО не працював ( був понеділок ), тобто не було змоги зняти автомобіль з реєстраційного обліку, досягли згоди щодо видачі довіреності на ім»я позивача та його батька, що і зробили. Про те, що транспортний засіб перебуває під арештом не знав будь-яких відомостей з цього приводу від ВДВС не отримував, хоча знає, що має борг перед банком і стягнення боргу проводиться в примусовому порядку через відділ виконавчої служби. З якого часу спірне майно перебуває під арештом не знає, у відділ ДВС з цього приводу не звертався.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши такого як свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено судом, 16 червня 2014 року в м. Рівне ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, видав ОСОБА_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, який проживає там само, нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження належним йому автомобілем «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії РВС № 320702 від 06 липня 2005 року ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником автомобіля «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Що в ході судового засідання сторонами не оспорювалося, стверджено оригіналом довіреності від 16 червня 2014 р., посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, даними внесеними в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого Заліщицьким МРЕВ на ім»я ОСОБА_2

Поряд з тим, в судовому засіданні сторонами було визнано ті обставини, що спірний транспортний засіб - автомобіль «Audi 100 2.3 I», 1992 року випуску, шасі (кузов,рама) WAUZZZAAZNN107970, реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває на обліку як власність ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, та що, в зв»язку з наявністю у нього боргових зобов»язань, на автомобіль органами виконавчої служби накладено арешт.

Доказів, які б стверджували дані обставини сторонами суду надано не було, проте, в силу вимог ст. 61 ЦПК України, такі не підлягають доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 4200 доларів США за продаж останньому спірного автомобіля. Що сторонами в ході судового розгляду не оспорювалось, стверджено показами третьої особи ОСОБА_1, допитаного судом як свідка. А отже, фактично між сторонами відбувся договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Як слідує з обставин, які були встановлені судом та які визнані сторонами, такі оцінили спірний транспортний засіб у 4200 доларів США, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі- продажу спірного автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

На підставі виданої довіреності у позивача ( та третьої особи) виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж,і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна.

Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240ЦК представник зобов»язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини.

Так, за змістом статтей 208, 210 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (далі - Порядок), договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі і вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації в органах ДАІ ( відповідно до редакції Порядку, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Порядком встановлена процедура державної реєстрації усіх транспортних засобів та зняття їх з обліку, яка є обов'язковою для усіх фізичних та юридичних осіб, що є власниками транспортних засобів. Правомірність придбання транспортних засобів підтверджуються документами, скріпленими підписами відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами укладеними на товарних біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Якщо транспортний засіб знімається з обліку в зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання.

В ході судового розгляду судом не було здобуто доказів того, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля був вчинений у письмовфй формі, що такий був підписаний сторонами як покупцем та продавцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3 ст. 208, ст.ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338.

Як встановлено судом, що було визнано сторонами, спірний автомобіль не знятий з обліку у відповідному органі, залишається зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_2, що також слідує з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Доказів того, що відповідач звертався до органу ДАІ з вимогою про зняття спірного автомобіля з обліку, сторонами надано не було, не здобуто таких в ході розгляду справи.

Поряд з тим, судом встановлено, що така заява не надходила у відповідний орган реєстрації і від позивача ОСОБА_1, який згідно виданої йому ОСОБА_2 довіреності від 16.06.2014р. має на те повноваження.

А отже, сторони не вжили усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому. позивач не набув на нього права власності.

Оскільки довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивача при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були.

Крім того, визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим і в контексті положень ч.1 ст. 203 ЦК України оскільки позивач не надав суду доказів того, що при укладенні усних договорів купівлі-продажу сторонами правочинів були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, несплата яких суперечить інтересам держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 суперечать закону, є необґрунтованими, а тому підстви для визнання за ним права власності на спірне майно відсутні.

При цьому, суд керується висновком Верховного Суду України у справі № 6-688 цс15, який є для суду обов»язковим, та згідно якого слідує, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.ст. 202, 203, 206, 207, 208, 235, 328, 392, 626, 638, 655 ЦК України, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постанвою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388, правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-688 цс15, керуючись керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони, в межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду Губіш О. А.