Справа № 222/1503/16-ц
Провадження № 4-с/222/11/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Володарський районний суд Донецької області в складі судді Доценко С.І. при секретарі Болбат Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1 банк» на дії державного виконавця Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив визнати дії виконуючої обовязки начальника Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо повернення виконавчого документу виконавчого листа № 222/2047/15-ц, виданого Володарським районним судом Донецької області 18.02.2016 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 456 212,76 грн. неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу - виконавчого листа № 222/2047/15-ц, виданого Володарським районним судом Донецької області 18.02.2016 року, стягувачу без прийняття, як незаконну.

В обґрунтування своїх вимог, заявник зазначив, що 26.01.2016 року Володарським районним судом Донецької області винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором в сумі 456 212,76 гривень. На підставі вказаного рішення Володарським районним судом Донецької області 18.02.2016 року, було видано виконавчий лист № 222/2047/15-ц, який 03.10.2016 року було направлено до Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області. Однак, 19.10.2016 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, що стягувачем не надано підтвердження сплати авансового внеску.

Вважає, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа неправомірним, оскільки норма закону на яку посилається державний виконавець, а саме п.8 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» набрала чинності та вступила в дію 05.10.2016 року і станом на 03.10.2016 року дату подачі виконавчого документу до виконання, авансування не було обовязковим.

Представник ПАТ «ПУМБ» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності. Вимоги, викладені у скарзі підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у судове засідання не з?явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити за наступними підставами.

В судовому засіданні встановлено, що заява ПАТ «ПУМБ» про примусове виконання рішення - виконавчого листа № 222/2047/15-ц, виданого 18.02.2016 року надіслана до Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області письмовою кореспонденцією через відділення поштового звязку 03 жовтня 2016 року, що підтверджується реєстром № 875 та квитанцією «Укрпошта» ЦПЗ № 5 від 03.10.2016 року.

При поверненні виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання державний виконавець керувався п.8 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, так як стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного.

Виконання рішення суду чи судового наказу в цивільній справі здійснюється відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України, Закону «Про виконавче провадження та інших правових актів.

Відповідно до ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон , який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу , чи обмежує їх використання не має зворотної сили в часі.

Судом встановлено, що стягувач реалізував своє право на звернення до виконавчої служби для примусового виконання судового рішення суду 3 жовтня 2016 року, здавши лист з вимогою про звернення рішення до примусового виконання до установи звязку до набрання чинності новим Закону України «Про виконавче провадження», який набрав законної сили 05.10.2016 року. А тому на час реалізації стягувачем свого права на предявлення виконавчого документу . Законом України

Виходячи із загальних норм права та ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення , здані до установи поштового звязку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Таким чином, суд вважає, що стягувач реалізував своє право на предявлення виконавчого документу до примусового виконання за Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 28.12.2015 року, яким не передбачалось сплата стягувачем авансового внеску при предявленні виконавчого документу. А тому вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, який набув чинності 05.10.2016 року, і яким встановлено такі обовязки для стягувача, не може бути застосований в цьому випадку, тому що не має зворотної дії в часі.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року розяснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що скарга є обгрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі для поновлення порушеного правва стягувача.

Керуючись ст.ст. 2, 386-387 ЦПК України, , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1 банк» на дії державного виконавця Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконним дії в.о. начальника відділу Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо винесення повідомлення від 11.10.2016 року про повернення виконавчого документа виконавчого листа № 222/2047/15-ц, виданого Володарським районним судом Донецької області щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_1 банк» заборгованості у розмірі 456 212, 76 грн. без прийняття до виконання та скасувати його.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 5 (п'яти) днів з дня її проголошення через Володарський районний суд до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя С.І. Доценко