Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Тернівської сільської ради, третя особа - Вільнянська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Тернівської сільської ради про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на 5/6 частин земельної частки (паю), розміром 8,07 га.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року, відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвали судів першої та апеляційної інстанції скасувати та вирішити питання про відкриття провадження за заявленим ним позовом, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді або із справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-1133цс15.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним заповіт його матері ОСОБА_3 складений 01 квітня 1977 року на користь ОСОБА_4, з підстав непосвідчення такого заповіту та відсутності інформації про нього у Спадковому реєстрі, а також просив визнати за ним право власності власності в порядку спадкування на 5/6 частин земельної частки (паю), розміром 8,07 га, разом з тим, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 червня 2008 року та від 14 січня 2009 року, на які посилалися як суд першої так і апеляційної інстанцій, ухвалені у справах за позовом ОСОБА_1 про визнання лише заповіту недійсним з інших підстав та заявленого до інших відповідачів, та за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсними сертифікату на земельну частку (пай) та державного акта про право на землю, усунення від права на спадкування, визнання права на земельну частку (пай) та зобов'язання виділити земельну ділянку, що не свідчить про тотожність сторін, предмету та підстав позовів у вказаних справах.

Однак постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вищенаведені норми законодавства та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що рішенням суду вирішено спір між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав, є помилковим.

Перевіряючи законність ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, дійшовши правильного висновку, що підстави для відмови у відкритті провадження, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відсутні, помилково залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що постановлені ухвали судів підлягають скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко