Номер провадження: 22-ц/785/6169/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Панасенкова В.О.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання особи однією сімєю та визнання заповіту недійсним,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання особи однією сімєю - позивача із ОСОБА_5, померлою 05.09.2015 року, визнання права на спадкування за законом в порядку четвертої черги на усе рухоме та нерухоме майно померлої, визнання заповіту, складеного на імя відповідача, недійсним.

04 березня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно ОСОБА_5, померлої 05.09.2015 року, яке складається з 476/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 - адмірала Луніна в місті Одесі.

Ухвалою про залишення заяви без руху від 07 березня 2016 року позивачу було надано строк для усунення недоліків. Дані недоліки усунені у встановлений судом строк.

Позивач вважає, що вжиття заходів забезпечення позову необхідне з метою недопущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки в разі видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу, він матиме змогу здійснити відчуження спірного майна, що унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 15 березня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на спадкове майно ОСОБА_5, померлої 05.09.2015 року, яке складається з 476/1000 частин квартири № 2, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Контр-адмірала Луніна, буд. № 8.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про накладення арешту, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

До розгляду справи по суті, надійшло клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з тим, що він погано володіє українською мовою, є юридично необізнаною особою, його представник 05.10.2016р. приймає участь в іншій справі в суді І інстанції.

Колегія суддів відмовила в задоволенні вказаного клопотання, так як вважає, що вказані в клопотанні причини неявки є неповажними, вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Так, сам позивач в судове засідання не зявився, його позовна заява, заява про забезпечення позову та клопотання про відкладення написані українською мовою, без послуг перекладача, підписані ним власноручно, більш того, позивач не надав жодного доказу того, що вказана в додатку 3 особа ОСОБА_6 є його представником по даній справі, а тому, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності позивача, належним чином сповіщеного про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Заяву правильно було розглянуто відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив наступні обставини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального попередження або припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, предметом заявленого позову є оспорювання заповіту ОСОБА_5, встановлення факту сумісного проживання позивача із спадкодавцем з метою отримання права на спадщину в четверту чергу спадкування за законом.

Обраний представником позивача спосіб захисту порушеного права дійсно є ефективним за умови збереження спадкового майна в натурі й не відчуження його третім особам протягом часу розгляду справи. З копії свідоцтва право власності на житло від 25.11.1993 № 01049, доданої до заяви про забезпечення позову, вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належало 476/1000 часток квартири за адресою АДРЕСА_2.

Видача свідоцтва про право на спадщину відповідачу та відчуження ним спадкового майна в період розгляду справи може суттєво утруднити виконання рішення суду по справі у разі задоволення позову, зробити неефективним судовий захист прав позивача у вибраний ним спосіб. Таким заходом забезпечення позову як арешт спадкового майна до ухвалення рішення по даній цивільній справі, захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно.

Забезпечення позову зазначеним способом не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що заява позивача підлягає задоволенню.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають, фактично апелянт посилається на незаконність позовних вимог, що не може буди предметом розгляду апеляційним судом на цій стадії процесу.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч. 1 п. 1, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7