Провадження № 22-ц/780/1473/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 18.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною скаргою на рішення державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України, в якій просив визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 про накладення штрафу від 10.06.2015 року та від 23.07.2015 року у ВП № 46221279.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року відмовлено у відкритті провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що подана скарга містить предметом оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу від 10.06.2015 року та від 23.07.2015 року у виконавчому провадженні № 46221279. У розумінні ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» означені постанови не є виконавчими документами, тому дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суддя вважав, що подана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною скаргою на рішення державного виконавця в порядку ст. 383 ЦПК України, в якій просив визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 про накладення штрафу від 10.06.2015 року та від 23.07.2015 року у виконавчому провадженні № 46221279, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-2366/12, виданого 16.01.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. (а. с. 4-7).

Згідно вимог п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» в ідповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно розяснень пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Згідно розяснень пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного, оскільки скаржник оскаржує дві постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про накладення на нього штрафу від 10.06.2015 року та від 23.07.2015 року у виконавчому провадженні № 46221279, то суддя дійшов вірного висновку про те, що дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді