У х в а л а

іменем україни

06 квітня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділення державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за касаційною скаргою Ленінського відділення державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2012 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 вересня 2012 року. Постановами державного виконавця Ленінського відділення державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - Ленінське ВДВС Полтавського МУЮ) від 23 березня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3

Посилаючись на те, що заборгованість за аліментами у нього відсутня, заявник просив скасувати зазначені постанови державного виконавця.

Ухвалою Ленінського районного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділення державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року ухвалу районного суду скасовано. Визнано дії державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ щодо винесення постанов від 23 березня 2015 року про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_3, неправомірними. Скасовано постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 23 березня 2015 року про накладення арешту на все нерухоме та на все рухоме майно.

У касаційній скарзі Ленінське ВДВС Полтавського МУЮ просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити ухвалу суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець отримав заяву стягувача про те, що боржник аліменти самостійно не сплачує та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, на підставі чого державний виконавець, діючи відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», мав правові підстави для накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника.

Скасовуючи ухвалу районного суду та задовольняючи скаргу ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що державний виконавець наклав арешт на все майно боржника, хоча мав право накладати такий арешт лише в межах розміру заборгованості.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 вересня 2012 року.

26 лютого 2015 року до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від ВДВС Диканського РУЮ надійшов виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів.

19 березня 2015 року до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ надійшла заява стягувача, ОСОБА_4, про те, що боржник аліменти самостійно не сплачує та виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації.

Постановами державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 23 березня 2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 5, 6 ч. 3 ст. 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Отже, накладення державним виконавцем арешту на рухоме та нерухоме майно боржника є його правом та гарантією задоволення законних вимог стягувача.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Тобто, в разі надходження на виконання виконавчого документа про стягнення аліментів державний виконавець має право без надання строку на самостійне виконання рішення суду накласти арешт на майно боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що чинним законодавством не визначено в яких межах слід накладати арешт на майно боржника в разі стягнення аліментів, оскільки цей вид стягнення є тривалим у часі і не припиняється одноразовим виконанням судового рішення, а має періодичний характер, тому встановити в якому обсязі слід накладати арешт на майно боржника неможливо.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець, накладаючи арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», його постанови від 23 березня 2015 року є правомірними, проте указаного не врахував апеляційний суд та безпідставно задовольнив скаргу ОСОБА_3

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Ленінського відділення державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року скасувати, ухвалу Ленінського районного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська