АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді: - Ратнікової В.М.

суддів: - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, 23 лютого 2016 року представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нову ухвалу про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову та заборону ОСОБА_8 і будь-яким іншими особам здавати в найм квартиру АДРЕСА_1. Також просив стягнути з ОСОБА_8 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 275,60 грн..

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою. Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_8, так як дане майно перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача. Помилковим вважає також висновок суду про те, що заявлений представником позивача вид забезпечення позову не пов'язаний зі змістом позовних вимог, оскільки в уточненій позовній заяві ставиться питання про поділ і даної квартири також. Зазначає, що при вирішенні вказаної заяви, судом не було враховано, що незастосування вказаних представником позивача заходів забезпечення позову надасть відповідачу можливість вчинити дії, які порушують право позивача, а саме: здати в оренду квартиру, що призведе до неможливості її подальшого поділу та може слугувати підставою для нових судових спорів щодо відшкодування шкоди, приведення квартири до попереднього стану, тощо. Не враховано судом також ту обставину, що ОСОБА_5 не отримує частку від грошових коштів за оренду квартири та не може нею користуватися, що також порушує його права співвласника. Безпідставним вважає висновок суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову спрямована на забезпечення інтересів позивача в майбутньому, так як порушення прав позивача шляхом здачі спільного майна в оренду без його згоди відбувається в даний час. Судом також н було враховано, що здача в найм даного житлового приміщення може значно знизити його вартість, зробити неможливим використання його в подальшому та утруднити виконання судового рішення про поділ майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя та просив, зокрема, визнати за відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, з одночасною виплатою йому грошової компенсації за частину даного майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 .

19 лютого 2016 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову та просив заборонити ОСОБА_8 і будь-яким іншими фізичним/юридичним особам здавати в найм квартиру АДРЕСА_1 до набранням рішенням у справі законної сили.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову не пов'язаний із змістом пред'явлених позовних вимог, а також не впливає на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК Україниімперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в позовній заяві ставиться питання про поділ спільного майна подружжя, зокрема, квартири АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на неї за відповідачем ОСОБА_8 та з виплатою позивачу грошової компенсації за належну йому частину в даному майні.

Подана представником позивача заява про забезпечення позову містить вимогу щодо заборони передачі вищезазначеного житлового приміщення в оренду.

Проте, така вимога стосується порядку реалізації сторонами своїх прав на користування даним майном, а не підстав виникнення чи припинення права власності на нього.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний вид забезпечення позову не відповідає позовними вимогам з якими позивач звернувся до суду та не направлений на забезпечення виконання можливого рішення суду за вказаними позовними вимогами, так як передача в оренду спірного майна стосується права користування ним, а не права власності на нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_8 вчинити юридичні та фактичні дії, спрямовані на порушення права власності позивача, не приймаються до уваги, оскільки конкретних посилань на те, чим саме буде порушено право власності позивача та про які дії йдеться мова, ні заява про забезпечення позову, ні апеляційна скарга не містять.

Безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок здачі в оренду квартири, в подальшому можуть виникнути підстави для звернення до суду з позовними заявами про відшкодування шкоди чи приведення приміщення квартири у попередній стан, так як вказані твердження за своєю природою є припущеннями, а висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова суду у забезпеченні позову способом заборони здачі спірної квартири в оренду порушує права позивача, який не отримує від відповідача своєї частки грошових коштів від здачі майна в оренду, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України, судом вживаються заходи забезпечення позову, а предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя та визнання права власності на нього, а не законності здачі квартири в оренду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відсутність підстав для задоволення заяви.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м.Києва від 19 лютого 2016 року про відмову в забезпеченні позову є обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_8 ОСОБА_6 ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_8 ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: