АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц 791/221/2016 Доповідач: Бугрик В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Лісова Г.Є., Семиженко Г.В.,

Секретаря Прушинська О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Cуворовського районного суду міста Херсона від 21 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

02 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.02.2012 р. укладений кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «МІГ» за умовами якого останній отримав кредит на суму 350000 грн. із сплатою 25,5 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобовязався погашати кредит щомісячними платежами, однак свого обовязку не виконує, тому станом на 09.12.2014 р. утворилась заборгованість в сумі 485532 грн., із яких: борг по кредиту - 289033,16 грн., заборгованість по відсотках - 108897,73 грн., пеня - 63528,16 грн., штраф - 1000 грн. фіксована ставка та штраф 23072,95 грн. процентна ставка, які просив стягнути та судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015р. позовні вимоги задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29.02.2012 р. в сумі 485532 грн. та по 1827 грн. судових витрат із кожного відповідача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки із вимогами до поручителів позивач звернувся поза межами шестимісячного строку, а тому зобовязання за порукою припинені, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

29 вересня 2015 року апеляційний суд Херсонської області за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 виніс рішення, яким заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року в частині стягнення на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 485532 грн. та судових витрат в сумі 1827 грн. із ОСОБА_3 скасував і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват ОСОБА_4» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості в сумі 485532 грн. та судових витрат 1827 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно із поручителів суму боргу за кредитним зобовязанням ТОВ «МІГ» в розмірі 485532 грн., суд виходив з того, що позичальник порушив кредитні зобовязання, а тому поручителі несуть солідарний обовязок перед кредитором, що є підставою для стягнення із них вказаної суми боргу, що розрахована станом на 09.12.2014р. та судові витрати по 1827 грн. із кожного відповідач.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст.ст. 526; 530; 610; ч.1 ст. 612 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. (неналежне виконання).

Згідно договору про надання овердрафтового кредиту під трафік платежів укладеного 29.02.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «МІГ», а також змінами, внесеними до нього згідно договорів від 23.01.2013р., 16.04.2013р., 11.09.2013р., останній отримав кредит в сумі 350 000 грн. із сплатою відсотків за користування ним за диференційованою ставкою визначеною у договорі про внесення змін від 11.09.2013р. та визначенням кінцевого строку повернення кредиту позичальником до 28 лютого 2014р. згідно договору про внесення змін від 23.01.2013р..

У п.А.3 кредитного договору із змінами, внесеними договором від 23.01.2013 р. сторони встановили, що починаючи із 91-го дня від часу порушення позичальником кредитного зобовязання, Банк на свій розсуд має право змінити умови договору, встановити інший термін повернення кредиту для чого направляє позичальнику повідомлення ОСОБА_4 із зазначенням дати повернення заборгованості. У випадку не погашення заборгованості у термін визначений у повідомленні ОСОБА_4 вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, визначеної у повідомленні ОСОБА_4, вважається простроченою.

Вказані кредитні зобовязання забезпечені порукою ОСОБА_3 згідно договору поруки від 29.02.2012р., із змінами, внесеними за договорами від 23.01.2013р., 16.04.2013р., 11.09.2013р., та порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 23.01.2013р. та змінами, внесеними до нього від 16.04.2013р. та 11.09.2013р.

Згідно з п.1.2, п.1.5 договору поруки від 29.02.2012 року із наступними змінами до нього встановлено, що у разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій на підставі статті 554 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Умовами п.4.1 укладеного між позивачем і ОСОБА_2 договору поруки від 29.02.2012р. зазначено, що порука припиняється належним виконанням позичальником взятих кредитних зобов`язань чи виконання поручителем цих же зобов`язань згідно умов цього договору.

Умова договору поруки про його дію до повного виконання позичальником зобов`язання перед ОСОБА_4 або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, як таке, що суперечить вимогам ст. 252 ЦК України. Вказаною нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями чи годинами. Термін визначається календарною датою або подією, яка має обов`язково настати.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник порушив умови кредитного зобовязання починаючи з 13.01.2014р., а тому Банк визначив простроченою суму кредитного зобовязання станом на 04.02.2014р. в розмірі 295230,95 грн. та надіслав на адресу поручителів претензію вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості до 21.02.2014р. Ця вимога отримана поручителем 05.02.2014р. але виконана не була.

Із позовними вимогами до поручителя ОСОБА_4 звернувся 02.02.2015р. Наведені обставини справи представник позивача в ході розгляду справи визнав.

Крім того, у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору Банк, 14 липня 2014р. звернувся із позовом до ТОВ «МІГ» в порядку господарського судочинства про стягнення боргу в сумі 360663,04 грн. включаючи відсотки та неустойку, визначених станом на 16.05.2014р. За результатом розгляду цієї справи із боржника стягнута вказана сума згідно рішення господарського суду Херсонської області від 14.08.2014р., яке набуло чинності 01.09.2015р.

У разі зміни кредитором, на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.(Постанова Верховного Суду України від 21.01.2015р. у справі №6-190цс14)

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, позивач змінив строк виконання основного зобовязання, визначив датою повернення кредиту 21.02.2014р., а тому був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Однак позов поданий до поручителя 02.02.2015р. через рік після встановлення часу дострокового виконання кредитного зобовязання.

Оскільки вказаних обставин справи суд не врахував, норми матеріального права не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення із поручителя заборгованих сум за договором поруки, зобовязання поручителя за яким, згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, припинені. Відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Суд неправильно визначився із характером правовідносин кредитора і поручителів у даній справі і не врахував, що із поручителями укладені окремі договори поруки, умови яких не передбачають спільної відповідальності поручителів, а тому в силу ч.2 ст. 554 ЦК України кожний із відповідачів, як поручитель, несе перед кредитором солідарну відповідальність лише разом із боржником.

Спільна відповідальність поручителів настає лише у випадку, якщо така відповідальність встановлена договором про спільну поруку згідно ч.3 ст. 554 цього Кодексу.(Постанова ВСУ від 17.12.2014р. № 6-185цс14).

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено без врахування наведених обставин справи, а висновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини сторін, тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в частині оскарження рішення суду щодо стягнення із ОСОБА_2 заборгованих сум належить задовольнити. Рішення суду у цій частині скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 21 квітня 2015 року в частині стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 485532 грн. та судових витрат в сумі 1827 грн. із ОСОБА_2 скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості в сумі 485532 грн. та судових витрат в розмірі 1827 грн. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4019 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Бугрик

Судді: Г.Є. Лісова

ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 15 лютого 2016 року

Рішення набрало законної сили 15 лютого 2016 року

Суддя В.В. Бугрик

ОСОБА_7 Прушинська