Справа № 306/720/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Панька В.Ф., суддів: Фазикош Г.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 05 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом у квітні 2016 р. просив стягнути з відповідача на його користь матеріальних витрат, збитків та моральної шкоди у розмірі 15677,55 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 05.08.2016 р. позов задоволено частково.

ОСОБА_2 просить це рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Указує, що при вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції не врахував цивільно-правові норми,які належить застосувати до цих правовідносин. Зазначає, що позивач не предявляв жодних письмових вимог відповідачу про оформлення запрошення на роботу, підготовку візової анкети, оформлення медичної страховки оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази такого.

В письмових запереченнях ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Зазначає, що рішення законне та обґрунтоване, а порушення норм матеріального та процесуального права не було, а апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам справи, доводи надумані та не підтверджені доказами.

Судом першої інстанції було встановлено, що оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобовязання за договором, а саме після предявлення вимоги у семиденний строк не оформила запрошення на роботу, не підготувала візову анкету, не оформила медичну страховку, а ухвалив тягнути з відповідача 6000 грн. за мінусом повернутих 2000 грн., отриманих відповідачем на виконання договору та витрат понесених позивачем у ПП «Візовий сервіс центр» за попередній запис на подачу документів для виїзду до Польщі. Щодо упущеної вигоди, позивач не довів, що він під час та після укладення договору не міг перебувати у трудових відносинах з іншими особами та отримувати дохід і не дохід не отримано виключно через винну поведінку відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що неналежним виконанням умов договору від 21 липня 2015 р. позивачу була спричинена моральна шкода, але з врахуванням вимог розумності і справедливості позовні вимоги в цій частині підлягають частково задоволенню, а саме стягненню з відповідача 1000 грн.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення змінити з таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи 21 липня 2015 р. між фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір № VISA - 93 про надання допомоги в оформленні візи (а.с.4), на а.с.6-9 містяться платіжні доручення на виконання цього договору, 17 листопада 2015 р. ОСОБА_3 було надіслано заява про розірвання договору № VISA - 93 з 01 грудня 2015 р. (а.с.12). Також позивачем було надіслано лист-претензію в якому зазначено, що протягом 4м. відповідачем не виконано трьох обовязкових пункта із задекларованих послуг (а.с.13).

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Щодо доводів відповідача про відсутність будь-яких письмових доказів щодо предявлення вимог про оформлення запрошення на роботу, підготовку візової анкети, оформлення медичної страховки від позивача до відповідача.

Даний довід суперечить обставинам справи і матеріалам наявним в ній оскільки, в матеріалах справи міститься договір № VISA - 93 умовами якого передбачено оформлення запрошення на роботу; підготовку візової анкети; оформлення медичної страховки; реєстрацію для подачі документів ( пункт 1), а пунктом III передбачені обовязки виконавця щодо надання послуг передбачених договором, а у звязку з невиконанням умов договору позивачем було надіслано заява про розірвання договору (а.с.12) та лист-претензію (а.с.13) зі змісту яких чітко видно, що ОСОБА_3 хотів розірвати договір про надання допомоги в оформленні візи тому що протягом 4 м. відповідач не виконувала взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору та відповідно хотів повернути кошти вже сплачені як авансовий платіж за послуги,які би мала надати відповідач.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів констатує, що в цьому випадку у позивача не виникло обовязку предявити вимогу до відповідача саме про виконання тих послуг, які були зазначені в договорі, а позивач мав право вимагати від відповідача виконання тих послуг, які зазначені в договорі. Цим правом позивач скористався, а відповідач натомість не виконав взятих на себе зобовязань, чим порушив права позивача, як споживача послуг, які відповідачем так і не були надані.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач не виконала взяті на себе зобовязання за договором, а саме після предявлення вимоги у семиденний строк не оформила запрошення на роботу, не підготувала візову анкету, не оформила медичну страховку, а тому слід стягнути з відповідача 6000 грн., за мінусом повернутих 2000 грн., отриманих нею на виконання договору та витрат, понесених позивачем у ПП «Візовий сервіс центр» за попередній запис на подачу документів для виїзду до Польщі, а тому в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000 грн. підлягає скасуванню з наступних мотивів.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач жодними належними доказами не довів заподіяння йому моральної шкоду у звязку з невиконанням відповідачем свого обовязку, не надано підтвердження наявності у позивача внаслідок таких дій фізичних чи душевних страждань. Тобто позивачем при обґрунтуванні своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди не наведено жодних належних доказів на підтвердження заподіяння такої, так само як і судом першої інстанції не було встановлено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У звязку з цим колегія суддів приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральних витрат.

Керуючись ст.ст.307,309,313,316,317,319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 05 серпня 2016 року змінити.

В частині стягнення моральної шкоди скасувати та в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Судді: