АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-7443/11Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/83/16 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Щавурська Н. Б., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Автогосподарства УМВС України у Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року по справі за позовом Автогосподарства УМВС України у Тернопільській області до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року автогосподарство УМВС України у Тернопільській області пред`явило позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позивач зазначив, що відповідач з 05.03.2005р. по 14.03.2007р. перебував на посаді помічника Міністра внутрішніх справ України (представник в УМВС України в Тернопільській області). На цей період позивачем відповідачу було надано для службового користування автомобіль «Шкода Октавія», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 15.серпня.2005 року. ОСОБА_2 керуючи даним автомобілем в м. Шумськ Тернопільської області потрапив у ДТП, внаслідок якої автомобіль був пошкоджений. Постановою прокуратури Кременецького району Тернопільської області від 17.02.2006р. кримінальна справа по факту ДТП закрита на підставі п. 2 статті 6 КПК 1961р.

Посилаючись на те, що відповідач не доставив пошкоджений автомобіль для ремонту в гараж автогосподарства УМВСУ в Тернопільській області, а переховував його у невідомих місцях; в подальшому придбав інший автомобіль «Шкода Октавія» 2005 року випуску, для використання його замість пошкодженого, а перший автомобіль був розукомплектований та проданий по частинах, кошти від продажу якого в автогосподарство УМВС України у Тернопільській області не надійшли, позивач просив стягнути із відповідача балансову вартість автомобіля в сумі 124540.00 грн.

В якості доказу вини відповідача у спричинених матеріальних збитках позивач посилався на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 04.05.2011р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2011р., згідно яких відповідача визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. З статті 27, статтею 290 КК України, ч. 2 статті 191 КК України і ч. З статті 364 КК України.

Справа судами розглядалася неодноразово:

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь автогосподарства УМВС України у Тернопільській області 124540.00 грн. на відшкодування майнової шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р. рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06.03.2012р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

- останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі автогосподарство УМВС України у Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представник автогосподарства УМВС України у Тернопільській області апеляційну скаргу підтримав, відповідач ОСОБА_2 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив що рішення суду винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 05 березня 2005 року по 14 березня 2007 року перебувай посаді помічника міністра МВС України (представник МВС України в Тернопільській області).

04 лютого 2005 року автогосподарство УМВС України в Тернопільській області з центральної бази ресурсного забезпечення МВС України отримало для службового користування новий автомобіль «Шкода Октавія», 2004 року випуску, зеленого кольору кузов № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 . з об`ємом двигуна 1.8Т. , балансовою вартістю 127738.00 грн.

Наказом начальника відділу ресурсного забезпечення УМВСУ в Тернопільській області від 26 квітня 2005 року №16 транспортний засіб Шкода Октавія (в наказі зазначено д.н НОМЕР_4 ) закріплено за пом. о/у ОПВ КР УМВС України в Тернопільській області прапорщиком міліції ОСОБА_3 та помічником Міністра внутрішніх справ України (представником в УМВСУ в Тернопільській області) Омельчуком І.К.

15 серпня 2005 року автомобіль «Шкода Октавія». державний номерний знак НОМЕР_5 , по вул. Чирянка у м. Шумську Тернопільської області потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був пошкоджений.

Постановою старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 20.03.2009р. кримінальну справу №1681164 в частині щодо вчинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди за ч. 1 статті 286 КК України закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України. Постанова мотивована, зокрема, тим що згідно висновку експерта №1046 від 15.11.2005р.. причиною ДТІІ є розрив шини правого колеса автомобіля, який не пов`язаний з експлуатацією шин, а виник одночасно перед самою ДТП.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 191. ст. 290. ч. З ст. 364 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням владних повноважень на два роки, з конфіскацією майна. За ст. 198 КК України ОСОБА_2 виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 127738 грн на відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2011 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року змінено, дії ОСОБА_2 перекваліфіковано зі ст. 290 на ч. З ст. 27. ст. 290 КК України. Виключено з описової частини вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року ряд посилань. Вирок Тернопільською міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року у частині вирішення цивільного позову автогосподарства УМВС України в Тернопільській області скасовано, справу передано на новий розгляд у порядку цивільного судочинства у той же суд в іншому складі суду. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2012 року ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2011 року щодо ОСОБА_2 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2012 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2011 року щодо ОСОБА_2 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року кримінальну справу у частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 364 КК України, закрито за відсутністю в діянні підсудного даного злочину у зв`язку із його декриміналізацією.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2014 року кримінальну справу у частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191. ст. 290 та ст. 198 КК України, повернуто прокурору Тернопільської області для провадження досудового розслідування з мотивів неповноти га неправильності досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов є не обґрунтований, - позивачем не доведено вчинення відповідачем дій, передбачених п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, за наявності яких наступає цивільно-правова відповідальність.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб. їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ІДПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 нього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішення діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовці]в за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року V 243/95-ВР (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з п. З Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди: б протиправної їх поведінки: в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало викочу свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з п. 4 відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними па збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Відповідно до п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: а) умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; б) приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; в) заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані: г) дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; ґ) недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Вказаний перелік випадків є вичерпним.

У п. 17 Положення передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальна шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди. її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Відповідно до ч. 4 статті 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як вбачається із ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015р., скасовуючи рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2012р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2014р. та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав на наступне.

Суди залишили поза увагою, що на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій вирок у кримінальній справі по обвинуваченню відповідача відсутній. Доказів, що автомобіль переданий під звіт для використання чи про наявність інших підстав, передбачених п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, матеріали цивільної справи не містять, оскільки наказом відділу ресурсного забезпечення УМВС України в Тернопільській області від 26 квітня 2005 року №16 автомобіль був закріплений за помічником Міністра внутрішніх справ України Омельчуком І.К. та його водієм - оперуповноваженим 0ПВ УКР УМВС в Тернопільській області прапорщиком міліції ОСОБА_3 .

Встановлено, що після скасування касаційним судом судових рішень під час нового розгляду справи позивачем на підтвердження своєї вимоги не надано крім наявних на час скасування судових рішень, нових доказів, які б вказували на заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди.

Із наявної у справі Постанови про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2015 року, винесеної слідчим в ОВС СВ прокуратури Тернопільської області юристом 1-го класу С.Дремлюга,(т.2 сторінка.8-12), вбачається, що кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ст.198, ст. 290 КК України закрито у звязку з відсутністю в діяннях колишнього помічника Міністра внутрішніх справ України (представник в УМВС України в Тернопільській області) Омельчука І.К. ознак складу кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Автогосподарства УМВС України у Тернопільській області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський