Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2016 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Часовоярської міської ради,

про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою, яку згодом неодноразово уточнювала і уточнення прийняті судом, до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Часовоярської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації, та на зворотній виїзд в Україну малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері - ОСОБА_3, без згоди батька - ОСОБА_4, протягом шести років, а саме: з 26 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року, з 01 травня 2016 року по 10 травня 2016 року, з 26 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року, з 26 жовтня 2016 року по 08 листопада 2016 року, з 28 грудня 2016 року по 13 січня 2017 року, з 26 березня 2017 року по 01 квітня 2017 року, з 01 травня 2017 року по 10 травня 2017 року, з 26 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року, з 26 жовтня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 28 грудня 2017 року по 13 січня 2018 року, з 26 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року, з 01 травня 2018 року по 10 травня 2018 року, з 26 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року, з 26 жовтня 2018 року по 08 листопада 2018 року, з 28 грудня 2018 року по 13 січня 2019 року, з 26 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року, з 01 травня 2019 року по 10 травня 2019 року, з 26 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року, з 26 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року, з 28 грудня 2019 року по 13 січня 2020 року, з 26 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року, з 01 травня 2020 року по 10 травня 2020 року, з 26 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 08 листопада 2020 року, з 28 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року, з 26 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року, з 01 травня 2021 року по 10 травня 2021 року, з 26 травня 2021 року по 01 вересня 2021 року.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, щовона та відповідач перебували в зареєстровану шлюбі у період з 03 травня 2003 року по 15 червня 2007 року, і від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем, при цьому відповідач має змогу брати участь у вихованні доньки та спілкуватись з нею, у той же час участі в утриманні дитини останній не приймає, у зв'язку з чим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області присуджено до стягнення аліменти, які відповідач також не сплачує, у зв'язку з чим станом 01 січня 2016 року борг за аліментами складає 11 892,10грн. Крім того, позивач посилалась на те, що з метою найкращого духовного розвитку дитини, розширення її загального кругозору та оздоровлення має намір та фінансову можливість возити доньку до Російської Федерації, проте відповідач без будь-яких правових підстав цьому перешкоджає і надати на дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у супроводі матері відмовляється, що змусило її звернутись з позовом до суду.

Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач у судові засідання не з'явився, проте за електронною поштою надав заперечення, в яких проти позову заперечував у повному обсязі, оскільки, на його думку, позивач маж намір забрати дитину до м. Москва Російської Федерації на постійне місце проживання, власного жила не має, що є підставою побоюватись за безпеку ОСОБА_5. Стверджує, що донька проживаю з бабою у м. Артемівську Донецької області ОСОБА_6, позивач забороняє спілкуватись з дитиною, залякує її та налаштовує проти мене. Також посилався на те, що наразі проживає в м. Києві, має на утриманні дружину та дітей, які є інвалідами, знаходиться у скрутному фінансовому становищі, у зв'язку з чим заперечує проти віднесення судових втрат на нього.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, заслухавши свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 03 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (а.с.6 - копія).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за № 227 від 15 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.11 - копія).

З довідки, виданої відділом Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Донецької області, згідно виконавчого листа №2-5232, виданого 12. Серпня 2005 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти у розмірі ? частини на утримання ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та борг за аліментами на 01 січня 2016 року складає 11 892, 10 грн. (а.с.70- копія).

Згідно довідки, виданій Квартальним комітетом №7 від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_5 тимчасово без прописки проживає з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12 - копія).

Відповідно до довідки № 5 від 06 січня 2016 року, виданою Часовоярською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 17, ОСОБА_5 навчається в цій школі з третього класу, відповідальна, дисциплінована, вихована, активна; проживає в неповній сім'ї з бабусею ОСОБА_6, яка займається вихованням та створює всі умови для розвитку дитини. Мати, ОСОБА_3, в даний момент проживає за місцем роботи, життям доньки цікавиться, підтримує зв'язок з класним керівником, забезпечує свою доньку всім необхідним. Батько, ОСОБА_4, не брав і не бере участі у вихованні доньки, не приходив до школи, не співпрацював з класним керівником, не виявляв інтересу до рівня навчальних досягнень дитини (а.с.71-копія).

З копій товарних чеків, банківських квитанцій видаткових накладних, договору підряду №21.12 від 21 грудня 2013 року, актів приймання-передачі товару, квитанцій про грошові перекази з Російської Федерації від імені позивача на ім'я ОСОБА_6 на сeми 5000 RUB, 3664 RUB, 36 646 RUB, 14 658 RUB та 1000 Євро, вбачається придбання позивачем товарів, продуктів харчування, здійснення ремонту за адресою реєстрації позивача та її доньки, ОСОБА_5: АДРЕСА_2 перерахування коштів бабусі ОСОБА_5 на значні суми (а.с.37-67 - копії).

Відповідно до трудового договору № 238 від 27 листопада 2015 року, який укладений між ТОВ Виробничо-комерційною фірмою «АНА» та ОСОБА_3, остання прийнята на посаду «геодезист». Зазначений договір згідно п.4.1 є строковим і діє до 10 червня 2016 року (а.с.68 - копія).

У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 зазначила, що дійсно проживає з бабою ОСОБА_6 в м. Часів Яр, навчається у Часовоярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 17; підтвердила, що мати, ОСОБА_3, працює в м. Москва Російської Федерації, але піклується про неї, забезпечує усім необхідним, підтримує зв'язок, відвідує. Також надала пояснення про те, що батько, ОСОБА_4, наразі перебуває у м. Києві, до неї не приїздить, не цікавиться її життям, матеріально не забезпечує; на неодноразові її прохання до батька дати дозвіл на її виїзд за кордон у супроводі матері відмовляв без достатніх підстав.

Допитана при розгляді справи свідок сторони позивача ОСОБА_6, яка перебуває у родинних відносинах з позивачем і є її матір'ю, підтвердила факти, що позивач та відповідач перебували у шлюбі та за час шлюбу народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наразі дитина проживає з нею та навчається в школі, при цьому відповідач участь у вихованні доньки не бере, участі в утриманні дитини не приймає, аліменти не сплачує. Підтвердила, що мати ОСОБА_3, піклується про дитину, матеріально забезпечує, цікавиться життям, та, оскільки, працює в м. Москва Російської Федерації, має намір та фінансову можливість вивозити туди дитину для якнайкращого її розвитку та оздоровлення, проте що відповідач без достатніх підстав цьому перешкоджає і не надає на це дозвіл.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з вимогами ст. ст. 154, 155 СК України, батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У п.п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З системного аналізу зазначеним норм можна дійти висновку, що встановлено можливість ухвалення судом рішення на разові виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, з встановлення конкретного проміжку часу перебування дитини за кордоном та те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Надання такого дозволу на тривалий час в декілька років може призвести фактичного позбавлення батька дитини можливості брати участь у вихованні доньки та можливості спілкування з нею.

Водночас, ураховуючи те, що позивачем заявлено конкретні проміжки часу, які співпадають з канікулярними періодами у навчанні дитини, і виїзди за межі України не будуть призводити до порушення навчального процесу, а також приймаючи до уваги те, що дія трудового договору № 238 від 27 листопада 2015 року, який укладений між ТОВ Виробничо-комерційною фірмою «АНА» та ОСОБА_3, закінчується 10 червня 2016 року, виходячи з інтересів дитини, а саме з того, що поїздка за кордон спрямована на оздоровлення, духовний розвиток дитини, на ознайомлення з культурними, історичними цінностями, за наявності фінансової можливості позивача забезпечити зазначене, суд вважає за можливе надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення у періоди з 26 березня 2016 року по 01 квітня 2015 року та з 01 травня 2016 року по 10 травня 2016 року. Саме в цій частині вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги задоволення не підлягають, як такі, що суперечать нормам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження заперечень, судом доводи відповідача до уваги не приймаються.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених вимог.

На підставі статей 141, 150, 155 СК України, ст.313 ЦК України, п.18 Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-ХІІ, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», п.22 Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995р. №57, керуючись статтями 10,11, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Часовоярської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Російської Федерації, та на зворотній виїзд в Україну малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері - ОСОБА_3, без згоди батька - ОСОБА_4, протягом шести років, а саме: з 26 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року, з 01 травня 2016 року по 10 травня 2016 року, з 26 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року, з 26 жовтня 2016 року по 08 листопада 2016 року, з 28 грудня 2016 року по 13 січня 2017 року, з 26 березня 2017 року по 01 квітня 2017 року, з 01 травня 2017 року по 10 травня 2017 року, з 26 травня 2017 року по 01 вересня 2017 року, з 26 жовтня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 28 грудня 2017 року по 13 січня 2018 року, з 26 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року, з 01 травня 2018 року по 10 травня 2018 року, з 26 травня 2018 року по 01 вересня 2018 року, з 26 жовтня 2018 року по 08 листопада 2018 року, з 28 грудня 2018 року по 13 січня 2019 року, з 26 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року, з 01 травня 2019 року по 10 травня 2019 року, з 26 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року, з 26 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року, з 28 грудня 2019 року по 13 січня 2020 року, з 26 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року, з 01 травня 2020 року по 10 травня 2020 року, з 26 травня 2020 року по 01 вересня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 08 листопада 2020 року, з 28 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року, з 26 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року, з 01 травня 2021 року по 10 травня 2021 року, з 26 травня 2021 року по 01 вересня 2021 року, - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення у період з 26 березня 2016 року по 01 квітня 2015 року та з 01 травня 2016 року по 10 травня 2016 року дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя 12.02.2016 Т.В.Давидовська