У х в а л а

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виселення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 1 вересня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 1 вересня 2015 року повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог частини другої статті 292 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з підстав, передбачених статтями 293, 297 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто заявниці з підстав, передбачених частиною другою статті 293 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвали Київського районного суду м. Харкова від 1 і 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 324 ЦПК України.

3 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема пункту 16 частини першої статті 293 та пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України.

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня і 6 липня 2011 року, 14 березня 2012 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми процесуального права

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 4 листопада 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовивши у прийнятті касаційної скарги, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги з огляду на те, що ухвала суду першої інстанції щодо залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки не входить до передбаченого частиною першою статті 293 ЦПК України переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

-в ухвалах від 4 травня і 6 липня 2011 року касаційний суд, направивши справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про те, що ухвали судів першої інстанції щодо залишення без розгляду заяви про перегляд заочних рішень підлягають апеляційному оскарженню відповідно до пункту 16 частини першої статті 293 ЦПК України окремо від рішення суду;

-в ухвалі від 14 березня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на те, що ухвала суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду відповідно до статті 293 ЦПК України; крім того, касаційний суд звернув увагу на порушення апеляційним судом порядку, встановленого для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виселення та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема