Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2016 Справа №607/14710/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І;

- за участю представника позивача ОСОБА_1;

- представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

- представника відповідача ОК «Парк-Престиж» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Престижбуд» до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Парк-Престиж», про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Престижбуд» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Парк-Престиж» про визнання недійсним з моменту укладення договору №14 укладеного 17.07.2013р. між позивачем та відповідачами про фінансування будівництва квартири у багатоквартирному житловому будинку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2013р. між позивачем та відповідачем ОК «Парк-Престиж» було укладено договір №3, у відповідності до якого позивач за рахунок внесків членів ОК «Парк-Престиж» здійснює будівництво житлового багатоквартирного будинку по вул. Живова, 11 у м. Тернополі. 17.07.2013р. відповідач ОСОБА_2 була прийнята до складу членів ОК «Парк-Престиж», при цьому рішенням правління кооперативу було ухвалено виділити ОСОБА_2 для формування пайових внесків квартиру №14 у вказаному будинку. А також, 17.07.2013р. між сторонами по справі було укладено оспорюваний договір, згідно якого ОК «Парк-Престиж» за рахунок пайових внесків ОСОБА_2 зобовязався здійснювати фінансування будівництва квартири №14 проектною площею 63,93 кв.м. на третьому поверсі першого підїзду багатоквартирного житлового будинку по вул. Живова, 11 у м. Тернополі, а позивач зобовязався забезпечити спорудження вказаного майна та передати його у власність ОСОБА_2 Позивач вважає, що даний договір слід визнати недійсним з моменту укладення, так як взаємовідносини між ОК «Парк-Престиж» і ОСОБА_2 щодо порядку набуття права власності на квартиру є кооперативними і регулюються Законом України «Про кооперацію», Статутом і положеннями відповідного кооперативу, в той час як взаємовідносини між ОК «Парк-Престиж» і позивачем є господарськими і регламентуються Договором, ЦК і ГК України. За договором від 01.07.2013р. позивач зобовязаний передати обєкт будівництва на користь ОК «Парк-Престиж», в той час як за договором від 17.07.2013р. позивач зобовязаний передати обєкт будівництва пайовику. За змістом істотних умов, на думку позивача, спірний договір є інвестиційним, адже передбачає залучення коштів фізичної особи для створення майна (житла). Спірний договір, на переконання позивача, суперечить положенням статей 19, 19-1 Закону України «Про кооперацію» та ч. 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність». А тому, на підставі ч. 1 статті 203, ч. 1 статті 215 ЦК України, просить спірний договір визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові та наданих суду усних поясненнях. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача ОК «Парк-Престиж» в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити із підстав викладених стороною позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмовому запереченні та наданих суду усних пояснень, які зводяться до наступного. Спірний договір не суперечить статтям 19, 19-1 Закону України «Про кооперацію» та ч. 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», а відтак не може бути визнаний недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України. На думку відповідача, звернення позивача із даним позовом - це реакція на відмову відповідача сплачувати додаткові внески за квартиру. Відповідач стверджує, що з її сторони сплачено усі передбачені договором кошти в якості пайової участі у будівництві квартири, і навіть здійснено переплату (сплачено 423800,00 грн., у той час як договором передбачено сплатити 383580,00 грн.). Спірний договір, на переконання відповідача, також не суперечить умовам договору №3 від 01.07.2013р., Статуту ОК «Парк-Престиж» та законодавству України. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

01.07.2013р. між позивачем (забудовником) та відповідачем ОК «Парк-Престиж» (кооперативом) укладено договір №3, згідно п. 1.1. якого, кооператив за рахунок пайових внесків членів кооперативу здійснює фінансування будівництва житлового багатоквартирного будинку у м. Тернополі по вул. Живова, 11 для членів кооперативу, а забудовник зобовязується забезпечити спорудження обєкту будівництва та передати останній замовнику у власність.

Рішенням правління ОК «Парк Престиж» №1707/1 від 17.07.2013р. прийнято ОСОБА_2 в члени даного кооперативу (п. 1 рішення). Цим же рішенням виділено ОСОБА_2 для формування паєнагромаджень двохкімнатну квартиру за будівельним номером 14 площею 63,93 кв.м. на 3 поверсі 1 підїзду в багатоквартирному житловому будинку за адресою м. Тернопіль, вул. Живова, 11 та встановлено графік сплати внесків з 23.07.2013р. по 15.07.2015р. на загальну суму 383580,00 грн. (п. 2, 3 рішення).

У той же день 17.07.2013р. між позивачем ОСОБА_5 «Компанія Престижбуд» (Забудовник), відповідачем ОК «Парк Престиж» (Кооператив) та відповідачем ОСОБА_2 (Пайовик) укладено договір №14, предметом якого є те, що Кооператив за рахунок пайових внесків Пайовика здійснює фінансування будівництва квартири №14 проектною площею 63,93 кв.м. на 3 поверсі 1 підїзду багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по вул. Живова, 11 у м. Тернополі (Обєкт будівництва), а Забудовник зобовязується забезпечити спорудження обєкту будівництва та передати останній Пайовику у власність (п. 1.1. договору).

За цим Договором Пайовик отримує право власності на Обєкт будівництва лише за умови виконання своїх зобовязань у повному обсязі (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.3. Договору встановлено графік сплати Пайовиком коштів на рахунок Кооперативу, який аналогічний графіку визначеному рішенням правління ОК «Парк Престиж» №1707/1 від 17.07.2013р., тобто з 23.07.2013р. по 15.07.2015р. на загальну суму 383580,00 грн.

Обєкт будівництва оформляється у власність Пайовика відповідним рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради на підставі спільної заяви Забудовника та Кооперативу (п. 5.1. договору).

Листом №14/5 від 25.02.2015р. ОК «Парк Престиж» повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно рішення правління ОК «Парк Престиж» її виключено із членів Кооперативу на підставі Статуту ОК «Парк Престиж» за несплату пайових внесків у встановлені строки та розміри. Також розяснено, що згідно із Статутом, у разі вибуття члена Кооперативу з Кооперативу до набуття права власності на квартиру, відповідна особа втрачає право на квартиру в будинку Кооперативу, а повернення суми паєнагромадження у розмірі 423864,00 грн. проводиться після внесення відповідної суми коштів новоприйнятим членом Кооперативу.

Листом №27/02/1 від 27.02.2015р. ОСОБА_5 «Компанія Престижбуд» інформувала ОСОБА_2 про розірвання договору №14 від 17.07.2013р. у звязку із несплатою пені у розмірі 42386,00 грн.

Згідно наданих представником відповідача ОСОБА_2 квитанцій, остання сплатила на користь ОК «Парк Престиж» 22.07.2013р. - 57000,00 грн., 15.10.2013р. 40000,00 грн., 14.11.2013р. 20001,00 грн., 03.01.2014р. 20001,00 грн., 28.02.2014р. 10001,00 грн., 01.04.2014р. 30000,00 грн., 23.04.2014р. 25000,00 грн., 12.05.2014р. 20001,00 грн., 30.09.2014р. 25000,00 грн., 10.10.2014р. 5000,00 грн., 31.10.2014р. 20000,00 грн., 03.12.2014р. 23000,00 грн., 23.12.2014р. 59000,00 грн., 26.12.2014р. 18000,00 грн., 31.12.2014р. 32000,00 грн., 14.01.2015р. 19860,00 грн., а всього 423864,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позивач посилається на те, що оспорюваний правочин суперечить положенням статей 19, 19-1 Закону України «Про кооперацію» та ч. 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», зокрема, тому що сторони уклали спірний договір на основі поєднання різних за змістом та характером правовідносин (інвестиційних, господарських та кооперативних).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на момент укладення договору), для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Згідно статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на момент укладення договору), член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Положення цієї статті не застосовуються до об'єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

Тобто, вищевказаними нормами встановлено принцип, що до викупу членом житлового кооперативу квартири, власником її є кооператив, після викупу квартири її власником є член кооперативу (пайовик), що у повній мірі відповідає положенню оспорюваного договору (остання фраза п. 1.1., а також п. 1.2. Договору).

Щодо невідповідності оспорюваного договору ч. 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» суд зазначає наступне.

У 2005 році Закон України «Про інвестиційну діяльність» був доповнений нормою, згідно з якою об'єкти житлового будівництва не могли бути об'єктами інвестиційної діяльності, а інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів могло здійснюватися лише через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, а також за допомоги випуску безвідсоткових (цільових) облігацій. Інші способи залучення коштів у житлове будівництво були заборонені законом.

Законом №2367-VI від 29.06.2010р. ч. 3 статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» була викладена в новій редакції і станом на момент укладення оспорюваного правочину вона виглядала так: «Інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних і юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися лише через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передання об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються лише законами».

Тобто інші способи фінансування будівництва вже прямо не заборонені законом, але і спеціальних законів, що регулюють такі правовідносини законодавець не ухвалив.

Проте, у звязку із відсутністю прямої заборони, встановленої законом, на фінансування кооперативом будівництва житлового будинку за рахунок пайових внесків членів кооперативу, оспорюваний договір не може бути визнаний недійним з підстав, викладених у позові.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 статті 3 ЦК України).

Сторони оспорюваного правочину за взаємною згодою уклали це правочин, домовились що усіх його істотних умов. Відповідач ОСОБА_2 виконала свої зобовязання щодо сплати пайових внесків, передбачених договором.

Поєднання в оспорюваному договорі різних за змістом та характером правовідносин не є підставою для визнання правочину недійсним, такою підставою, зокрема, є лише пряма суперечність положенню акта цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задоволення позову, яке мало б наслідком звільнення позивача та відповідача ОК «Парк Престиж» від обовязку виконання оспорюваного договору в частині передачі відповідачу ОСОБА_2 квартири, без доведення позивачем усіх передбачених для цього законом обставин, було б порушенням статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Престижбуд» до ОСОБА_2, обслуговуючого кооперативу «Парк-Престиж», про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук