АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/37/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином в сумі 520353,00 грн. шляхом звернення стягнення на майно, здобуте злочинним шляхом квартиру № 15 по вул.Гоголя. 6 в м.Тернополі, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційних номерів обтяжень: № 8578029, зареєстрованого 25.03.2009 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою, та № 9222523, зареєстрованого 06.11.2009 року Першою Тернопільською державною нотаріальною которою, посилаючись на те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3, повязаних з розкраданням коштів вкладників кредитної спілки Християнська злагода, одним з яких він був, та придбанням за кошти вкладників квартири по вул.Гоголя 6/15 в м.Тернополі, що оформлена на чоловіка відповідача ОСОБА_4, йому заподіяно шкоди на вказану суму, яку він просить стягнути з ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на вищезгадане нерухоме майно з наступним вилученням з Єдиного реєстру заборон відповідних номерів обтяжень (арештів квартири).

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.10.2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 520353,00 грн. та судовий збір у розмірі 5203, 53 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його ухваленим у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

На думку апелянта судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його позовних вимог в частині звернення стягнення на майно здобуте злочинним шляхом - квартиру АДРЕСА_1 та про вилучення обтяжень (арештів) на вказану квартиру з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з посиланням на наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 року, оскільки дане рішення в частині звернення стягнення на майно ОСОБА_2 в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02.01.2014 року. Звертає увагу на те, що обвинувальним вироком суду, постановленим відносно ОСОБА_3 встановлено, що квартира по вул.Гоголя 6/15 в м.Тернополі придбана за кошти, залучені КС Християнська злагода від вкладників, здобуті ОСОБА_3 злочинним шляхом та з метою приховання злочинної діяльності оформлена на її чоловіка ОСОБА_4 Тому вважає, що при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог не враховано розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.15, 21 постанови № 3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу свого довірителя підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 В судове засідання не зявилася у звязку з відбуттям міри покараня за вироком суду. У письмових запереченнях, надісланих суду, апеляційної скарги не визнала з підстав, що спірна квартира їй ніколи не належала, а придбана за кошти її чоловіка ОСОБА_4

Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомимшись з письмовими запереченнями відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтував свої висновки тим, що будучи засудженою за вчинення злочинів відповідачем ОСОБА_3 заподіяно шкоди позивачу у розмірі 520353,00 грн., повязаної з розкраданням вказаної суми коштів, внесеної ОСОБА_1 на депозит кредитної спілки Християнська злагода, а також відсутністю правових підстав для звернення стягнення на майно здобуте злочинним шляхом (квартиру АДРЕСА_2) у звязку з наявністю такого, що вступило в законну силу рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 року, яким вже звернуто стягнення на вищевказане майно в користь іншої особи ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Так, судом встановлено, що згідно договору про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 115/07 від 12.02.2007 року та угод про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску № 115/07 від 12.02.2007 року, укладених між ОСОБА_1 та КС Християнська злагода, а також довідки від 30.12.2014 року, виданої КС Християнська злагода, розмір заборгованості перед позивачем за депозитом складає 520353,00 грн. (а.с.7-28, 30).

ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальній справі № 141-2596, порушеній неправомірних дій службових осіб КС Християнська злагода, розглянутій Галицьким районним судом м.Львова 14.06.2011 року (а.с.31).

Таким, що вступив в законну силу вироком Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2011 року у справі № 1-9/11 визнано винними ОСОБА_3, у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.ч.2,3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_5, у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_6, у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.366 КК України (а.с.32-46).

Зі змісту вироку вбачається, що вказана квартира була придбана за кошти депозитних вкладників, в тому числі ОСОБА_1 (депозитний вклад в розмірі 520353,00 грн.), які привласнили (здобули) злочинним шляхом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а.с.35).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 6243680 від 16.07.2013 рокуАДРЕСА_3 в буд. № 6 на вул.Гоголя в м.Тернопіль належить ОСОБА_4

Таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2013 року стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 294523,10 грн., шляхом звернення стягнення на майно, здобуте злочинним шляхом, а саме: квартиру № 15 в буд.№ 6 на вул.Гоголя в м.Тернопіль, яка належить ОСОБА_4 та скасовано запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 (а.с.79-82).

Також, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що будь-які кошти ОСОБА_1 кредитною спілкою Християнська злагода не поверталися.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктами 13, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна" роз'яснено, що покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.18 своєї постанови № 3 від 31 березня 1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна, при розгляді цивільного позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз'ясненням, даним у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення" визнає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами цього цивільного позову або/і зібраних з ініціативи суду.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановивши наявність вини відповідача ОСОБА_3, підтвердженої таким, що вступив у законну силу вироком суду, у заподіянні матеріальної шкоди вкладнику КС Християнська злагода ОСОБА_1 на суму 520353,00 грн., а також, враховуючи, що цивільний позов у кримінальній справі залишено без розгляду й на сьогоднішній день будь-які кошти кредитною спілкою ОСОБА_1 не поверталися через відсутність таких у звязку зі злочинними діями, в тому числі ОСОБА_3, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щляхом стягнення вищевказаної суми з відповідача.

Таким, що відповідає вимогам закону є й рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, здобуте злочинним шляхом квартиру АДРЕСА_4, і як наслідок про вилучення номерів обтяжень (арештів квартири) з Єдиного реєстру заборон.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи з підстав, що рішення суду від 30.10.2013 року в подальшому скасовано апеляційним судом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зі змісту ухвали апеляційного суду від 02.01.2014 року вбачається, що вищевказане рішення від 30.10.2013 року було скасовано лише в частині визнання права власності на квартиру по вул.Гоголя 6/15 в м.Тернополі за ОСОБА_2, а в решті, тобто в частині відшкодування шкоди в користь ОСОБА_2 у розмірі 294523,10 грн. шляхом звернення стягнення на майно, здобуте злочинним шляхом квартиру АДРЕСА_5, що належить ОСОБА_4 - залишено без змін.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським міськрайонним судом розглядався позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне управління МВС України у Львівській області про визнання іпотеки припиненою, предметом якого також була квартира АДРЕСА_6, яка передана в іпотеку на підставі договору від 27.10.2008 року (справа № 607/9862/14-ц). Рішенням суду від 17.02.2015 року в позові ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.84-88). Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 01.07.2015 року рішення міськрайонного суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 було скасовано з ухваленням нового рішення про визнання договору іпотеки спірної квартири недійсним та про припинення іпотеки (а.с.83-99). Разом з цим, ухвалою Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.11.2015 року вищевказане рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.02.2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01.07.2015 року скасовані з направленням справи на новий розгляд (а.с.145-148). Тобто, на сьогоднішній день є чинною іпотека нерухомого майна квартири АДРЕСА_5, що в свою чергу виключає звернення стягнення на вказану квартиру на підставі будь-яких інших вимог.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, що полягає у неврахуванні розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.15, 21 постанови № 3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна в частині, що стосується звернення стягнення відповідно до ст.380 ЦПК на майно придбане за кошти, здобуті злочинним шляхом, незалежно від того чи є воно спільною сумісною власністю подружжя або власністю інших осіб, то такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки по-перше, дані розяснення стосувалися норми закону ЦПК 1963 року, якої діючий ЦПК України не містить (стаття 380 ЦПК України регулює порядок вирішення питання повороту виконання, що жодним чином не стосується предмету судового розгляду у даній справі), а по-друге ст.380 ЦПК, 1963 року, на яку містяться посилання у вищезгаданій постанові Пленуму, знаходилась у розділі ЦПК, який регулював питання виконання судових рішень, а не розгляд окремих позовних вимог (спосіб захисту, обраний позивачем ОСОБА_1І.).

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_9 не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Щавурська Н.Б.

Судді : Фащевська Н.Є.

ОСОБА_10