АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з останніх заборгованість за кредитним договором та процентам в розмірі 47 999, 64 доларів США та пеню в розмірі 21 285, 98 грн., посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконують.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором та процентам в розмірі 47 999, 64 доларів США та пені в розмірі 21 285, 98 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 754/7557/15 Апеляційне провадження № 22-ц-796/3296/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що на момент укладення договору кредиту банк не мав Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, тому надавати кредитні кошти в іноземній валюті не мав права. Генеральна ліцензія видана банку 05.10.2011 року, тобто майже через чотири роки після укладення кредитного договору. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до банку про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача Решетнік Ю.І. та Горобей Р.Г. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке надалі перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 59 000 доларів США, зі сплатою 11, 30 % річних строком до 19.09.2032 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 142885, за умовами якого остання зобов'язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку станом на 12.05.2015 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 999, 64 доларів США та 21 285, 98 грн., з яких: 43 266, 40 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 2 163, 37 доларів США за період з 21.07.2014 року по 12.05.2015 року; 4 733, 24 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 4 306, 68 доларів США за період з 20.06.2014 року по 30.04.2015 року; 7 417, 70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 21.07.2014 року по 12.05.2015 року; 13 868, 28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 21.07.2014 року по 12.05.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав взяті на себе зобов'язання, а відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Встановивши наявність простроченої заборгованості по кредитному договору суд першої інстанції, керуючись вимогами вищезазначених норм, дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог як про солідарне стягнення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та пені, так і щодо дострокового стягнення кредиту.

Розмір заборгованості у апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час укладення договору кредиту банк не мав права на надання кредиту у іноземній валюті спростовуються банківською ліцензією № 75 від 24.12.2001 року, дозволом Національного банку України № 75-2 з додатком від 19.11.2002 року.

У матеріалах справи міститься ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2015 року про відкриття провадження у справі за позовом особа 1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. Належним чином завіреної копії ухвали, з якої б вбачалося, що провадження відкрито саме за позовом ОСОБА_1 відповідач чи її представники не надали.

При розгляді справи у апеляційному порядку представник ОСОБА_1 також не надав доказів відкриття провадження саме за позовом ОСОБА_1

Представником позивача визнано, що такий позов заявлено та надано копію позовної заяви. З тексту позовної заяви вбачається, що підставою визнання кредитного договору недійсним є відсутність у ПАТ «УкрСиббанк» банківської ліценції на здійснення операцій у іноземній валюті. Разом з тим, наявність такої ліцензії підтверджується матеріалами справи.

Представник ОСОБА_1 причиною подання позову зазначив те, що він не знайомився з матеріалами даної справи.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для зупинення провадження у справі, оскільки обставини наявності чи відсутності банківської ліценції встановлено у даній справі. З цих же підстав виходила колегія суддів відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на стадії апеляційного розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97 ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом заявити зустрічний позов у даній справі, а обрала спосіб звернення до іншого суду. При цьому, зі слів представника ОСОБА_1, у судові засіданні остання не з`являється, що призводить до відкладення розгляду справи та обравши для звернення суд за місцезнаходженням відповідача, сама ж оскаржила ухвалу про відкриття провадження у апеляційному порядку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України № 6-923 цс 15 від 04.11.2015 року та № 6- 1367 цс 15 від 07.10.2015 року.

Виходячи з принципу ефективності судового процесу та враховуючи, що з`ясування питання про наявність ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою можливо у даній справі суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що підстави для зупинення провадження у справі за вищевказаних обставин були відсутні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді