У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення з відповідального зберігача грошової компенсації за втрачене майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення з відповідального зберігача грошової компенсації за втрачене майно.

Позивач посилався на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 14 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-7520/09 було поділено спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнано за кожною із сторін право власності на 1/2 ідеальну частку у майні, яке вказано в актах: від 26 січня 2010 року АК № 529030 опису та арешту майна, яке знаходиться на торговому місті НОМЕР_1, розташованому в секторі № 4, на ринку «Кристал» по вул. Бєлінського у м. Херсоні; від 26 січня 2010 року АК № 529029 опису та арешту майна, яке знаходиться у бутіку НОМЕР_2 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2; від 15 січня 2010 року АК № 509866 опису і арешту майна, яке знаходиться в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

На забезпечення позову у цивільній справі № 2-7520/09 ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2009 року вказане майно було арештовано та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2012 року у цивільній справі № 2-2317/11 належну позивачу ідеальну частку у вказаному майні виділено у особисту приватну власність ОСОБА_4 в натурі.

Незважаючи на письмову вимогу позивача відповідач ОСОБА_5 це майно з відповідального зберігання не повернула.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 грудня 2012 року у цивільній справі № 22-ц/791/3556/13 ОСОБА_4 у задоволенні його позову про вилучення спірного майна у ОСОБА_5 відмовлено з огляду на відсутність цього майна у відповідача на час розгляду справи.

ОСОБА_4 просив стягнути на його користь з відповідального зберігача ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості втраченого майна у розмірі 3 329 183 грн, а також 3 654 грн сплаченого судового збору.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому посилалась на те, що вона у листопаді 2009 року звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя (нерухомого та рухомого майна, в тому числі спірного товару, що є об'єктом первісного позову), а також подала до суду заяву про накладення арешту на спірний спільний товар, її заява була задоволена, товар у листопаді 2009 року був арештований та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4, про що останній розписався в актах опису й арешту майна (товару).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 17 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-7520/09 відповідальний зберігач спірного товару був змінений з ОСОБА_4 на ОСОБА_5, при цьому весь товар був переміщений в торговельні зали приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, де була проведена його незалежна оцінка.

Весь період дії арешту спірного товару (січень-серпень 2010 року) весь цей товар знаходився на відповідальному зберіганні ОСОБА_5 та зберігався в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Після зняття арешту спірного товару ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 25 січня 2010 року в цивільній справі № 2-7520/09 ОСОБА_4 19 жовтня 2010 року уклав з ПП «Служба охорони Кобра» договір про охорону магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», незаконно заволодів всім спірним майном (товаром) на загальну суму 5 263 613 грн 13 коп. та своїми діями перешкоджав ОСОБА_5 у доступі до цього товару для здійсненні з її боку всіх необхідних дій для повернення арештованого товару з відповідального зберігання. Також ОСОБА_4 незаконно обмежив її як співвласницю цього товару у її законних правах на володіння та розпорядження вказаним майном.

Враховуючи вказане, ОСОБА_5 просила вилучити на її користь із незаконного володіння ОСОБА_4 майно на загальну суму 5 263 613 грн 13 коп., а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь сплачені нею судові витрати у справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з відповідального зберігача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості втраченого майна у розмірі 3 329 183 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вирішуючи спір, апеляційний суд правильно виходив із того, що ОСОБА_4 не довів того, що товар зник із магазину під час відповідального зберігання ОСОБА_5, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Мазур Л.М. Нагорняк В.А. Писана Т.О.