Номер провадження: 22-ц/785/7591/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі,

В С Т А Н О В И Л А:

27 травня 2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив на підставі ст.167 ЖК України визнати ОСОБА_3 особою яка втратила право користування квартирою №7 в будинку № 4 по вулиці Крупської в с. Нова Долина Овідопольського району.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 в період з 14 березня 2003р. по 18 червня 2014р. Від шлюбу вони мають доньку Анастасію 29 липня 2003р.н. В період шлюбу вони мешкали в квартирі АДРЕСА_1, яку він отримав у порядку спадкування після померлої ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу відповідачка почала чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, він вимушений був проживати у іншому місці. 15 травня 2016р. він через нотаріуса запропонував відповідачці укласти договір оренди квартири, на що відповідачка відмовилась, та забрала з квартири усі свої речі і з дитиною стала проживати у своїх батьків по вулиці Спортивна,8 в с. Нова Долина Овідіопольського району.

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на те, що з травня 2015р. відповідачка не проживає в квартирі без поважних причин, просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі на підставі ст.167 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, стверджувала, що з 29 квітня 2016р. тимчасово не проживає у квартирі, що належить відповідачу, вимушена була виселитись у звязку з тим, що позивач став погрожувати їй насильством, встановив непомірну для неї плату за користування квартирою у розмірі 200 доларів США.

Рішенням суду від 23 вересня 2016р. у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі відмовлено (а.с.55-56).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з проханням про скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог процесуального і матеріального права не задовольнив його позов, не прийняв до уваги усі обставини по справі (а.с.59).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, адвоката в його інтересах, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка тимчасово, з поважних причин і менше 6 місяців не проживає у належній позивачу квартирі, а тому законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі відсутні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову ОСОБА_2

Судом апеляційної інстанції встановлено, що квартира під № 7 в будинку № 4 по вулиці Крупської в с. Нова Долина Овідіопольського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 (а.с.8). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 14 березня 2003р. по 18 червня 2014р. Від шлюбу вони мають доньку Анастасію 29 липня 2003р.н. В період шлюбу сторони мешкали в квартирі АДРЕСА_2. Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована в спірній квартирі, що фактично не заперечує позивач.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 39 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

В судовому засіданні першої та в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач і адвокат в його інтересах наполягала на тому, що позовні вимоги слід задовольнити відповідно до вимог ст.167 ЖК УРСР, що з урахуванням вищевказаних вимог не передбачено, та судом вірно вирішено питання про відмову у задоволені позову ОСОБА_2

Не є підставою для задоволення позову ОСОБА_2 посилання на те, що відповідачка не погоджується укласти договір оренди квартири та не погоджується сплачувати орендну плату, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідачки витрат на утримання квартири.

Відповідно до вимог ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням судам необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за собою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 вересня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_5