АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.,

за участі секретаря:- СахароваД.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року позивач звернулося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що між сторонами 05 лютого 2007 року укладений кредитний договір № DN80FI00000028, відповідно до якого ОСОБА_6 був наданий кредит в розмірі 100000 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 04 лютого 2027 року зі сплатою 9,96 % річних.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05 лютого 2007 року між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передав банку в іпотеку житловий будинок «А-2» з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності відповідачу.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у звязку з чим станом на 02 грудня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 264018,33 доларів США, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача з будинку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 104330,80 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 53341,23 доларів США та пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок «А-2» з господарськими будівлями та спорудами: «Б» ? сарай, «В» вбиральня, «Г» вольєр, «Б» ? зливна яма, «Д» навіс, та на земельну ділянку, загальною площею 1000 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належать ОСОБА_6, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою ? покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині виселення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині зверення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 05 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № DN80FI00000028, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 100000 доларів США для придбання нерухомого майна строком до 04 лютого 2027 року зі сплатою 9,96 % річних.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05 лютого 2007 року між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передав банку в іпотеку житловий будинок «А-2» з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності відповідачу

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у звязку з чим станом на 02 грудня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 264018,33 доларів США.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позичальником порушено умови виконання кредитного договору, то позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки є законним.

Однак звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно з ч. 2 ст. 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не було отримано письмової вимоги іпотекодержателя про виселення в добровільному порядку та матеріали справи не містять таких доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, банком 30 жовтня 2012 року направлялась відповідачу позасудова вимога про добровільне звільнення житлового будинку в тридцятиденний строк.

Із розяснень, викладених у п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст.9, ст. 109 Житлового кодексу Української РСР,статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку»виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Провівши аналіз зазначених положень, слід дійти висновку, що всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосуються виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосуються позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 18 беоезня 2015 року підлягає зміні в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року в частині відмови у виселенні - скасувати.

Висилити ОСОБА_6 з будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: