Справа № 367/183/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді Саранюк Л. П.,

при секретарях Данюк А.О., Кузнецовій К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

До суду позивач звернувся із позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 квітня 7014 року він уклав договір з відділенням №81 ПАТ «ВіЕйБі Банк» «Марафон лояльності «Он-лайн» №782573/2014 від 30.04.2014 року На підставі договору банк прийняв, а він передав в управління банку грошові кошти 2000 грн. строком з 28.04.2014р. по 28.05.2015р. з можливістю поповнення коштів (п.1.8. договору) та з щомісячною виплатою процентів по вкладу (п. 1.1. договору). За умовами договору банк зобовязався повернути всю суму вкладу та нараховані проценти, що складають 27,5% річних станом на 28.05.2015 року. Сума коштів та процентів на депозиті підтверджуються випискою з депозитного рахунку договору банківського вкладу від 04.03.2015р. та довідкою від 28.04.2015р. №15-9393 станом на 23.03.2015р. які між собою не збігаються (додаток №3 -сума процентів-16761,31 грн. а в додатку №4 - сума процентів -13602,66 грн. При різниці між датами в 19 днів. Тобто сума процентів в довідці має бути більшою на 155000,03*27,5/365*19*100%=2211,84 грн. і дорівнювати 18980,15 грн.).

Керуючий 81 відділенням банку, ОСОБА_2, 15.10.2014 року повідомив його, і посилаючись на розпорядження головного офісу банку, яке його не було надано, в відмові в можливості поповнення депозитного рахунку, чим порушує ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та п.1.8. депозитного договору.

У нього в ПАТ «ВіЕйБі Банк» були розміщені ще депозити «Пенсійний» №480664/2012 від 10.12.2012р. та №482486/2012 від 12.12.2012р. що закінчились 10.12.2014р. та 12.12.2014р., відповідно. Керуючись ЗУ №3682-Х-11 від 15.12.1993 року він звернувся з позовом до Ірпінського міського суду про стягнення матеріальної шкоди з ПАТ «ВіЕйБі Банк».

19 травня 2015 року по справі № 367/1925/15-ц рішенням іменем України оголошено: «Щодо вимог позивача про стягнення коштів, які знаходяться на депозитному рахунку № 0466 згідно договору банківського вкладу № 480664 від 30.04.2014р. із урахуванням індексу інфляції та 3% річних суд відмовляє позивачу в даних вимогах поскільки як вбачається зі змісту вказаного договору банківського вкладу, термін

дії даного договору закінчується 28.05.2015р.

Поскільки на час розгляду даної справи термін дії договору банківського вкладу не витік, суд у даних вимогах позивачу відмовляє». Рішення вступило в законну силу 08.06.2015р.

Термін дії даного депозиту закінчився 28.05.2015 року і він звернувся з заявою про повернення його коштів до Уповноваженої особи ФГВО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 На даний час

відповіді він не отримав, а минуло більше 230 діб.

Такі дії банку порушують мої права і підпадають дії ЗУ №1023-Х11 від

12.05.1991 року, ЗУ №2121-111 від 07.12.2000 року та ч.І. ст.509, 525, 526, 612, ч.5. ст.1061 ЦКУ, що тягне за собою відповідальність по ст.22, 625 ЦКУ.

Таким чином борг по депозиту №782573/2014 від 30.04.2014р. станом на 01.01.2016р. складає: Основна заборгованість - 155000,03 грн.; З урахуванням рівня інфляції - 12484,50 грн.; Нарахованих процентів за весь період надходження коштів в банку 54536, 85 грн.; 3% річних 3802,38 грн.; з урахуванням втраченого прибутку 41388,68 грн. Всього по депозиту 267212,44 грн.

Згідно постанов ВСУ від 04.07.2011р. №13/210/10 і від 12.09.2011 р. №6/433-42/183; постанови ВГСУ від 16.03.2011р. № 11/109 діюче законодавство не звязує зупинення грошового зобовязання з наявністю судового рішення про стягування боргу з урахуванням інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду.

При прийнятті рішення по справі №367/1925/15-ц суд не звернув уваги, що розрахунки нарахованих процентів в виписках з вкладного депозитного рахунку від 04.03.2015 року зроблені станом на : депозит №480664/2012 від 10.12.2012р. 10.11.2014р. 69743,01 грн.; депозит №482486/2012 від 12.12.2012р. 12.11.2014р. 13854,25 грн. В довідці №15-9393 від 28.04.2015р. дані вказані на 23.03.2015р. і становлять: депозит №480664/2012 від 10.12.2012р. 59281,56 грн.; депозит №482486/2012 від 12.12.2012р. 11776,11 грн.

Таким чином борг по депозитам з урахуванням рішення по справі №367/1925/15-ц та вимог ст. 625, ч. 5 ст. 1061 ЦКУ, станом на 01.01.2016р. складає: депозит №480664/2012 від 10.12.2012р. ч. 5 ст. 1061 ЦКУ 995953,39 грн. ст. 625 ЦКУ -інфляційні витрати 265920,80 грн. 3% річних 92514,94 грн.; депозит №482486/2012 від 12.12.2012 р. ч. 5 ст. 1061 ЦКУ 199270, 71 грн.; ст. 625 ЦКУ інфляційні витрати 53084,13 грн. 3% річних 18238,75 грн.

В рішенні Ірпінського міського суду по справі №367/1925/15-ц оголошено: «позивач не надав суду доказів тих обставин, що він мав намір у визначені договорами від 10.12.2012р. та 12.12.2012р. строки отримати кошти (депозити та нараховані відсотки) та покласти дані кошти на інші рахунки і отримувати відповідні доходи. Будь яких банківських договорів з даного приводу до суду надано не було». В судовому засіданні це питання детально не розглядалось і він вважав, що заздалегідь відкритого ним депозиту від 21.11.2014 року в «Дельта Банк» досить для підтвердження його намірів тримати кошти на банківських рахунках.

В позовній заяві по справі №367/1925/15-ц він вказував, що ФГВФО виплатив йому частину коштів з поточних рахунків 04.02.2015р. та 20.02.2015р. з тіла депозиту №480664/2012 від 10.12.2012 року. Ці кошти були покладені на депозитні рахунки №006/02/15/0058 від 04.02.2015р. та №044/02/15/0058 від 20.02.2015р. Отримані кошти були враховані при розрахунках заборгованості. Також зазначає, що в нього відкрито депозитний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджує його наміри тримати кошти на банківських рахунках.

Таким чином, згідно ст. 22 ЦКУ упущена вигода станом на 01.01.2016р. складає: депозит №480664 від 10.12.2012р. 1425993, 60 грн.; депозит №482486/2012 від 12.12.2012 року 264129,95 грн.

Загальна сума позову станом на 01.01.2016 року складає 3582318,71 грн.

Депозит №782573/2014 від 30.04.2014 року (в повному обсязі) 267212,44 грн.

Депозит №480664/2012 від 10.12.2012 року (залишок процентів за весь час надходження коштів в банку; інфляційні витрати та 3% річних за період з 19.05. по 01.01.2016р. та упущену вигоду за період з 01.11.2014р. по 01.01.2016р.) 2780382,73 грн.

Депозит №482486/2012 від 12.12.2012 року (залишок процентів за весь час надходження коштів в банку; інфляційні витрати та 3 % річних за період з 19.05. по 01.01.2016р. та упущену вигоду за період з 01.11.2014р. по 01.01.2016р.) 534723,54 грн.

В звязку із вищевикладеним, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по Депозиту № 782573/2014 від 30.04.2014р. в сумі 267212,44 грн.; заборгованість по Депозиту №480664/2012 від 10.12.2014р. в сумі 2780382,73 грн.; заборгованість по Депозиту № 482486/2012 від 12.12.2012р. в сумі 534723,54 грн..

В судовому засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по Депозиту №782573/2014 від 30.04.2014р. в сумі 283738,94 грн., заборгованість по Депозиту № 480664/2012 від 10.12.2014 року в сумі 3110389,24 грн., заборгованість по Депозиту №482486/2012 від 12.12.2012р. в сумі 605657,88 грн. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість на рішення Ірпінського міського суду по справі №367/1925/15-ц в сумі 1827424,42 грн. Змінити ціну позову з 3582318,71 грн. на 5827220,48 грн..

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 7014 року позивач уклав договір з відділенням №81 ПАТ «ВіЕйБі Банк» «Марафон лояльності «Он-лайн» №782573/2014 від 30.04.2014 року. На підставі договору банк прийняв, а позивач передав в управління банку грошові кошти 2000 грн. строком з 28.04.2014р. по 28.05.2015р. з можливістю поповнення коштів (п.1.8. договору) та з щомісячною виплатою процентів по вкладу (п. 1.1. договору).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

10 грудня 2012 року між ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та позивачем було укладено договір банківського вкладу «Пенсійний» №480664/2012 (в національній валюті).

12 грудня 2012 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позивачем було укладено договір банківського вкладу «Пенсійний» №482486/2012 (в національній валюті).

25 березня 2014 року між банком та позивачем було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності» Он-лайн» №782573/2014 (в національній валюті).

Підписуючи ці Договори банківських вкладів, позивач (п.2.1. Договорів) ознайомився та погодився, що відкриття та обслуговування його рахунку буде здійснюватися в порядку та на умовах встановлених вказаними Договорами та Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» (надалі Правила) та погодився з ними.

Крім цього, позивач своїм підписом підтвердив, що сторони досягли згоди з усіма істотними умовами, які викладені в них Договорах та Правилах. Протягом дії Договорів Правила можуть змінюватися в порядку, закріпленому Правилами.

Пункт 9.1.1. Правил встановлює істотну умову: позивач, як клієнт, повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватися обмеження (наприклад, за сумою операцій), встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами ОСОБА_4, інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються.

Гарантована сума у розмірі 200 000,00 гривень виплачена в повному обсязі. Кошти в сумі 73 381,12 гривень виплачені 04 лютого 2015 року та кошти в сумі 126 618,88 гривень виплачені 20 лютого 2015 року під час дії тимчасової адміністрації. На підтвердження чого, суду було надано довідку.

Основне завдання тимчасової адміністрації - виплата коштів вкладникам в межах гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми.

Отже, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивачу була повернута сума вкладу в граничних розмірах відшкодування, в порядку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_4 здійснював нарахування та виплату процентів позивачу відповідно до умов договорів, але дані проценти також включаються в гарантовану Фондом суму відшкодування коштів, а тому сума нарахованих процентів буде відшкодована позивачу в порядку черговості.

Згідно до статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Кошти, що перевищують гарантовану суму становлять 3745554,03 грн.. Вимога від власника рахунку щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів ОСОБА_4 надійшла на суму 5,079,978.55 гривень. Вимога внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», акцептована сума становить 3,745,554.03 гривень.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Зокрема, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до ст. 22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.

Стягуючи упущену вигоду, необхідно врахувати, що за таких обставин наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного' правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Позивачем жодним чином не було доведено наявності всіх елементів правопорушення, а тому вважаємо, що вимоги позивача в частині відшкодування упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Крім того, відшкодування збитків є однією із форм або засобів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань, а можуть мати самостійний характер -(відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Правила цієї статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі.

Частина 2 коментованої статті визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань. Дана стаття передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Отже, три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не обґрунтовані будь-якими доказами і суперечать викладеному вище, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Дана стаття передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені даної статтею, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, не надав жодного належного процесуального доказу (довідки Держкомстату про індекс інфляції за відповідний період, розрахунок 3-х процентів річних із вказанням суми і дати прострочення грошових зобовязань), а отже переконливо не доводів ці обставини, що унеможливлює задоволення цих позовних вимог.

Одночасно, позивачем жодним чином не доведено належними процесуальними доказами обставини щодо протиправності дій ОСОБА_4 по обслуговуванню рахунку, що унеможливлює задоволення цих позовних вимог.

Кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку виплачуються в межах граничної суми відшкодування (200 тис. гривень) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) у визначений законом спосіб та за певною процедурою

Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 20.01.2015 року №6-2001цс15 Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Поскільки у банк вже введено тимчасову адміністрацію, це унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 118-120, 122, 212-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.03.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5