АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки за несплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.

Зазначала, що з 05.03.2009 р. до 11.04.2012 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманню.

ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 р., яким з нього на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 01.04.2015 р. становила 97 161, 29 грн.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості по аліментам та неустойку за прострочення їх сплати у розмірі 354 638,71 грн.

Крім того у зв'язку з тим, що діти постійно хворіють і потребують системного та тривалого лікування, просила стягнути з відповідача 1 000 грн. щомісячно, як додаткові витрати на їх лікування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість із сплати аліментів у розмірі 97 161,29 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 000,00 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 1 121,61 грн.

Справа № 755/11287/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4119/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, та ухвалитив цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд не урахував, що починаючи з червня 2015 р. з відповідача щомісячно утримуються аліменти у розмірі 1593,88 грн. та 300 грн. як заборгованість по аліментам, а тому позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням сум, які вже були виплачені.

Вказував на те, що позивачка умисно не отримувала аліменти, внаслідок чого зазначене питання було предметом розгляду на засіданні опікунської ради Дніпровського району м. Києва та, що суд помилково стягнув з ОСОБА_1 судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не зЧявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 11.04.2012 р.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.07.2012 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2015 р. зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 до 800,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття .

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 01.04.2015 р. №1244/6, виданої відділом ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.04.2015 р. становить 97 161, 29 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, при цьому суд погодився з наданим позивачкою розміром нарахування пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 354 638,71 грн., та урахувавши матеріальний та сімейний стан відповідача, зменшив її розмір до 15 000,00 грн.

З таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.309 цього Кодексу норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст..ст.194-197 СК України та ст.74 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606-XIV).

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9 ст. 74 Закон № 606-XIV).

Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України).

Зазначені положення діючого законодавства судом першої інстанції не були ураховані, у зв'язку з чим задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із сплати аліментів, що виникла на стадії виконавчого провадження фактично призвело б до подвійного стягнення заборгованості, а тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із сплати аліментів підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

За змістом ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача в простроченні сплати аліментів, колегія суддів вважає, що такі доводи є непереконливими з огляду на те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що він регулярно сплачував аліменти на утримання дітей, а позивачка ОСОБА_2 умисно їх не утримувала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з червня 2015 р. з ОСОБА_1 стягуються щомісячно аліменти у розмірі 1 600, 00 грн. та 300, 00 грн. заборгованості по аліментам не є підставою для звільнення його від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду України № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 р. щодо застосування ст.196 СК України викладено таку правову позицію.

Згідно з частиною першоюстатті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України).

Суд першої інстанції не урахував зазначену правову позицію Верховного Суду України, не перевірив наданий позивачем розрахунок пені, а тому неправильно застосував положення ст. 196 СК України.

З позовної заяви убачається, що ОСОБА_2 просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2014 р. по 01.04.2015 р. Наданий нею розрахунок, відповідно до якого розмір пені становить у розмірі 354 638,71 грн. є неправильним, оскільки суперечить положенням ст.196 СК України та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 р.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць):

за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р.

3 000 х 0,01 х 30 = 900 грн.

за період з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р.

3 000 х 0,01 х 30 = 900 грн.

за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р.

3 000 х 0,01 х 30 = 900 грн.

за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.11.2014 п. 30.11.2014 р.

3 000 х 0,01 х 30 = 900 грн.

за період з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

За період з 01.02.2015 по 28.02.2015 р.

3 000 х 0,01 х 28 = 840 грн.

за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 р.

3 000 х 0,01 х 31 = 930 грн.

Всього за період з 01.03.2014 р. по 01.04.2015 р. розмір пені складає 11 880 грн.

За змістом ч.1 ст.79 ЦПК України судовий збір є складовою частиною судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, порядок його сплати та звільнення від сплати судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Пунктом 12 частини 1 статті 5 цього Закону передбачено, що від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори - у справах, повЧязаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 22.07.2015 р. по 24.09.2015 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції у районах її проведення, та перебуває у відрядженні в Навчальному центрі з підготовки та перепідготовки військовослужбовців за контрактом, а тому ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів та судового збору підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів частково, в розмірі 11 880 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з додаткових витрат на дітей не оскаржується, а тому не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, пені та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 880, 00 грн.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: