У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Хилевича С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2016 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, оскільки в силу вимог ч.1 ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стверджує, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Доводить, що кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а відповідно до умов кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом, а тому позивач має право на отримання пені за користування кредитними коштами за період з 17.02.2015 року по 17.02.2016 року в межах позовної давності в сумі 1200,00 грн та проценти за період з 17.02.2013 року по 17.02.2016 року в межах позовної давності в сумі 18785,24 грн.

Також вказує, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за ___________________________________________________________________________________________________

Справа № 566/118/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Лободзінський А.С.

Провадження № 22-ц/787/1710/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов»язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у вигляді пені за період з 17.02.2015 року по 17.02.2016 року в сумі 1200,00 грн та процентів за період з 17.02.2013 року по 17.02.2016 року в сумі 18785,24 грн.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які з"явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності порушене право позивача не підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладений договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 7000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач ознайомився та погодився з умовами надання кредиту, про що свідчить його підпис на заяві та де зазначено, що заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ОСОБА_4 та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8).

У п. 3.1. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картку, її вид і термін дії визначений в заяві і в пам»ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, яка вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

У заяві дата відкриття рахунку не зазначена, а дата видачі картки і ПІН-конверта -15.08.2008 року ( а.с.8).

Згідно з Правилами користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1. ). Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по Картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. (п.3.1.3.)

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє впродовж 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки умови кредитного договору б/н від 24.07.2008 року позичальником не виконувались, то згідно поданого банком розрахунку заборгованість клієнта перед банком станом на 31.12.2015 року склала 24185,84 грн., з яких: 1637,12 грн.- заборгованість за кредитом, 16690,82 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 4230,00 грн.-заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1127,90 грн - штраф (процентна складова).

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення процентів за кредитом - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH) (а. с. 11).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями.

Як роз»яснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлено до серпня 2010 року, що підтверджується копією вказаної картки, що міститься в матеріалах справи (а.с.43).

Банк не надав суду належних доказів, що відповідачу було видано нову картку після спливу дії старої.

В матеріалах справи на а.с.42 міститься заява ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності.

Зважаючи на те, що згідно з підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою термін погашення кредиту у повному обсязі для відповідача настав не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, термін дії якої сторонами був визначений серпнем 2010 року, а тому початком перебігу позовної давності для позивача слід вважати 1 вересня 2010 року.

Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 останній раз погашення за наданим кредитом здійснювалось в сумі 500,00 грн. 27.01.2012 року, тобто перебіг позовної давності перервався вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, після чого грошові зобов»язання за договором не виконувались. Після переривання перебіг позовної давності почався заново.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правової природи відображення в розрахунку сплати боргу в сумі 20 гривень станом на 12.06.2013 року матеріалами справи не пояснюється, оскільки після цієї дати ні поточна заборгованість, ні прострочена заборгованість, а також сума відсотків та загального залишку заборгованості по відсотках чи пені на 20 грн не зменшились, а залишились в попередніх розмірах, що й до цього.

Проте, до суду із даним позовом банк звернувся лише 17 лютого 2016 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач не ставив перед судом першої інстанції вимогу про поновлення пропущеної позовної давності.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами договору, щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, - а, отже є законні підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності, не можуть бути взятими судом до уваги, оскільки умовами кредитного договору передбачений строк його дії, який співпадає зі строком дії кредитної картки.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в позові.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: С.В. Хилевич

С.О. Гордійчук