У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернулися до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вони є співвласниками житлового будинку, який успадкували від своєї матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та була одноособовим власником вищезазначеного домоволодіння. З моменту реєстрації права на нерухоме майно та до теперішнього часу позивачі позбавлені права володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Зазначили, що у домоволодінні, без відповідних правових підстав зареєстровані відповідачі, які втратили право на користування будинком після смерті ОСОБА_9

ОСОБА_7 чинить їм перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Вважають, що після смерті ОСОБА_10 та переходу права власності на домоволодіння до позивачів, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та померла ОСОБА_11 втратили право користуватись ним.

ОСОБА_7 добровільно залишити належний позивачам будинок відмовляється та не пускає власників до нього, на свій розсуд користується майном, не здійснює витрати на утримання домоволодіння.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, просили визнати ОСОБА_8, ОСОБА_7 та померлу ОСОБА_11 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням

АДРЕСА_1. А також усунути перешкоди позивачам в користуванні зазначеним домоволодінням шляхом виселення ОСОБА_7 без надання іншого житла.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та померлу ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в домоволодінні

АДРЕСА_1.

Усунуто перешкоди позивачам в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7 без надання іншого житла.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року в частині визнання померлої ОСОБА_11 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК Українипередбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК Українипередбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що у зв'язку зі смертю власника домоволодіння - ОСОБА_9, припинолось право відповідачів, як членів її сім'ї, на користування вказаним будинком. Враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди власникам у користуванні майном суди правильно виходили із того, що ОСОБА_7 підлягає виселенню із домоволодіння без надання іншого житла.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова