Справа №2/489/75/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 р. позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування належною йому квартирою № 193 в будинку № 98 по вул. Космонавтів, в м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його колишня дружина ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 зареєстровані в даній квартирі, однак з липня 2012 року не проживають.

У листопаді 2015 р уточнив позовні вимоги, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою в порядку статті 405 ЦК України (а.с.53).

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, позивач суду пояснив, що між ним та відповідачкою шлюб розірваний, однак вона не виписується з квартири, оскільки хоче щоб комунальні витрати повністю покладалися на нього. Син відповідачки проживав у квартирі до 2006-2007 р.р., а потім жив у бабусі в м. Миколаєві, а через рік поїхав в Польщу і навчається та проживає і по теперішній час. Відповідачка забрала з квартири свої речі і сина.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що після розлучення з позивачем, ні відповідачка ОСОБА_2, ні її син ОСОБА_3 не мали можливості проживати в квартирі, оскільки позивач зловживав наркотиками, спиртними напоями, створював неможливі умови для проживання в квартирі, тому відповідачка ОСОБА_2 з сином вимушені були покинути квартиру і переїхати до іншого житла. Позивач змінив замки в квартирі і доступу до квартири не давав. На даний час син відповідачки ОСОБА_3 знаходиться за кордоном.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1991 року, її квартира знаходиться на третьому поверсі, а квартира позивача на четвертому. Вона не чула скандалів у квартирі позивача, не помічала позивача в стані алкогольного спяніння. Їй відомо як виглядає відповідачка, а її сина вона ні разу не бачила. Відповідачку вона зустрічала при виході, коли йшла на роботу, і у вихідні дні, вони не спілкувались. Позивач говорив їй, що у відповідачки є син, однак вона його не разу не бачила. Про те, що відповідачка ОСОБА_2 виїхала з квартири їй стало відомо зі слів сусідки в серпні 2012 року. Вона підписувала акт про не проживання відповідачів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що проживає в зазначеному будинку з 2009 року, знає позивача та відповідачку як сусідів, сприймала їй як звичайну сімю, сварок між ними не чула. Позивача вона характеризує позитивно і в стані алкогольного спяніння вона його не бачила. Відповідачка не проживає в квартирі більше трьох років, їй відомо про те, що у відповідачки є син, однак вона його не знає. Вона постійно знаходиться вдома, оскільки в неї троє малих дітей. Відповідачку вона бачила вранці, коли та йшла на роботу. Вона бачила, як відповідачка вивозила речі з квартири, це було тихо, без скандалів, при цьому вона була сама, без позивача.

Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2001 р., який визнаний дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 26 січня 2016 р. (а.с. 80).

Згідно відмітки в копії паспорту, ОСОБА_1, свідоцтва про розірвання шлюбу, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб 07 липня 2001 р., а розірваний 26 жовтня 2012 р. (а.с. 4).

Відповідно до довідки форми № 3, виданої спеціалізованим комунальним підприємством «Гуртожиток», в зазначеній квартирі, окрім позивача, зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 з її сином ОСОБА_3 (а.с. 26).

Згідно акту № від 15 липня 2015 р., складеного комісією КП СКП «Гуртожиток», ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 не проживають з серпня 2012 року (а.с. 21).

Згідно довідки, у перекладі з польської мови на українську мову, від 30 жовтня 2015 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є студентом Факультету теології, Варшавського Університету ОСОБА_6 Вишинського, на денній формі навчання, на етапі навчання теологія ІІ рік (а.с. 62).

У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Доводи представника відповідачки про неможливість проживання у квартирі з вини позивача спростовуються показаннями свідків, які не підтвердили таких фактів, а інших належних доказів на підтвердження заперечень проти позову надано не було. Письмовими поясненнями відповідачки ОСОБА_2 представника відповідача також підтверджується залишення квартири із речами самостійно (а.с.32).

Щодо посилання на зловживання наркотичними речовинами, то згідно довідки обласного наркологічного диспансеру, ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в даному закладі з 21 листопада 1986 р., по 23 січня 1987 р. знаходився на стаціонарному лікуванні. Потім лікувався в 2006 р., та в 2007 р., однак виписався за проханням родичів в звязку з покращенням стану.

Тому поважність причин не проживання відповідачів у квартирі з вини відповідача не доведена.

У відповідності до статті 405 ЦК України, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №193 по вул. Космонавтів, 98 в м. Миколаєві.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий термін, який обраховується з дня отримання копії цього рішення..

Суддя Д.Г. Губницький