Справа № 463/453/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/2443/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про виселення, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року Львівська міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про виселення відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на даний час відповідачі проживають у спірному житлі, відселенчій квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 відповідно до переселенського листа від 06.10.1998 року №227/500, у зв'язку з проведенням капітального ремонту будинку АДРЕСА_2, в якому відповідачі зареєстровані в квартирі НОМЕР_2.

На момент звернення до суду з цим позовом, капітальний ремонт будинку АДРЕСА_2, за ствердженням позивача, завершений, однак відповідачі відмовляються звільнити житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, і повернутися на постійне місце проживання в квартиру НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 та незаконно займає спірну квартиру.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року у задоволенні цього позову Львівської міської ради відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач, Львівська міська рада. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.02.2003 року № 60 «Про затвердження титульного списку об'єктів капітального ремонту житлового фонду м. Львова, на яких здійснений капітальний ремонт у 2002 році» профінансовано виконання робіт в будинку АДРЕСА_2. Крім того, апелянт стверджує, що на підтвердження проведення необхідних ремонтних робіт по усуненню недоліків стінової панелі будинку є наявні акти приймання замовником виконаних підрядних робіт на даний об'єкт.

Апелянт просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Львівської міської ради (а.с. 113-115).

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Причини неявки в суд представників Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як і позивачів у справі суду не повідомлено.

Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду даної справи у зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання у зв'язку із сімейними обставинами, не вказавши в чому вони полягають..

Розглянувши це клопотання, судова колегія зазначену причину неявки представника ОСОБА_6 в суд вважає такою, що не підтвердження будь-якими доказами та не свідчить про її поважність, а тому не знаходить достатніх фактичних і правових підстав для задоволення цього клопотання.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, сім`я ОСОБА_7, як основного квартиронаймача, у складі 5 осіб, прописана та проживала у квартирі НОМЕР_2 жилою площею 33.2 м.кв. по АДРЕСА_2. У зв'язку з проведенням капітального ремонту та відповідно до переселеного листа за №227/500 від 06.10.1998 року, цій сім`ї для переселення надана 2-кімнатна квартира НОМЕР_1 жилою площею 37,7 м.кв. по АДРЕСА_1 що підтверджується довідками з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «Південне» від 04.12.2010р. за №1164., від 22.05.2014 р. за №843, актом обстеження квартири АДРЕСА_2, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.09.2009 року та ухвалою апеляційного суд Львівської області від 27.03.2010 р.(а.с.8, 19,40,41-42, 49-50).

Судом встановлено також, що безпосередньою причиною переселення сім'ї ОСОБА_7 з квартирі НОМЕР_2 жилою площею 33.2 м.кв. по АДРЕСА_2 була необхідність заміни(чи ремонту) стінової панелі, яка внаслідок заводського браку постійно була мокрою і покритою пліснявою, що підтверджується перепискою сім'ї відповідачів та Львівським міськвиконкомом і Франківською районною адміністрацією м.Львова (а.с.30,32,33).

У відповідності до висновку міжвідомчої комісії при міськвиконкомі Львівської міської ради від 07.11.1996р., в квартирі НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, що розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, побудованого в 1972 році, стінові панелі мають заводський брак, не забезпечено температурний режим, промерзають, внаслідок чого утворюється сирість і грибок. Згідно з технічними висновками «НДІ Проектреконструкція» у квартирі необхідно провести ремонт, зробити захисну стіну з просушкою стінових панелей і їх гідроізоляції. (а.с.94).

Рішенням виконавчого комітету №60 від 07.02.2003 року підтверджено факт завершення капітального ремонту в будинку АДРЕСА_2, шляхом затвердження титульного списку об'єктів капітального ремонту житлового фонду, на яких здійснено капітальний ремонт у 2002 році, серед яких під №47 розділ ІІІ Протиаварійні роботи, зазначено будинок АДРЕСА_2.

У відповідності до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2009 року у цивільній справі №2-285/2009 за позовом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , третіх осіб ЛКП «500» таЛьвівської міської ради про виселення вказаних осіб із приміщення квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із завершенням капітального ремонту будинку та переселення у квартиру АДРЕСА_2, судом було відмовлено у задоволенні цих позовних вимог у зв'язку з недоведеністю позивачем факту прийняття будинку державною комісією після закінчення капітального ремонту.

Це рішення суду та зроблені в ньому висновки, які набрали законної сили після перегляду такого судом апеляційної інстанції 25 березня 2010 р., відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади, та відповідно до положень ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.101 ЖК України, після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав.

Звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження прийняття відповідною державною комісією, після завершення капітального ремонту будинку АДРЕСА_2 , у зв'язку з яким відповідачі і переселялись на відповідних правових підставах в переселенський фонд, квартири АДРЕСА_1.

Необхідність такого передбачена і положеннями ДБН.А.3.1-3.94 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів»( далі ДБН.А.3.1-3.94), що діяли як на час проведення капітального ремонту так і на час вирішення судом спору, згідно яких після закінчення капітального ремонту будинок повинен бути прийнятий в експлуатацію державною комісією з оформленням відповідного акту.

У відповідності до п.2.8. ДБН.А.3.1-3.94 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (крім об'єктів житлово-цивільного призначення) здійснюється державними приймальними комісіями, які призначаються органами, що затвердили проектно-кошторисну документацію, а об'єктів житлово-цивільного призначення - державними приймальними комісіями, які призначаються районними і міськими виконкомами Рад народних депутатів.

Згідно п.2.9. ДБН.А.3.1-3.94, до складу державної приймальної комісії включаються представники експлуатаційної організації, замовника, генерального підрядчика, генерального проектувальника, органів Державного архітектурно-будівельного контролю, органів Державного санітарно-епідеміологічного нагляду, Державного пожежного нагляду, Державної екологічної інспекції, Держнаглядохоронпраці, Державної інспекції з енергозбереження, Держкоматомнагляду (на підконтрольних об'єктах), органів державної виконавчої влади та виконкомів місцевих Рад народних депутатів.

Позивачем не надано жодних підтверджень про те, що така комісія створювалась та приймала спірний об'єкт після проведення капітального ремонту.

Спільні Акти Департаменту житлового господарства Львівської міської ради, як замовника робіт, та СП ТзОВ «ВАМАКО-Львів» , як генпідрядника, за №1083-ІІ-1084-1085 за серпень та жовтень 2002р. про приймання виконаних підрядних робіт свідчить лише про проведення будівельних робіт з утеплення стін будинку по АДРЕСА_2, однак самі по собі вони не підтверджують факту закінчення капітального ремонту будинку з прийняттям будинку державною комісією (а.с.98-103).

Не підтверджує таких обставин і Акт комісії від 02.09.2013 року, яка була створена за розпорядженням міського голови для розгляду звернення гр. ОСОБА_9 та проблемних питань капітального ремонту квартири АДРЕСА_2 оскільки склад такої не відповідає вимогам державної приймальної комісії відповідно до вимог ДБН.А.3.1-3.94, а висновки такої вказують на необхідність отримання додаткових експертних висновків на предмет відповідності вказаної квартири технічним вимогам та технічного стану торцевої стіни.

Окрім того, звертаючись до суду з позовом про виселення відповідачів із спірної квартири, позивач не зазначив з яких саме правових підстав слід здійснити таке виселення.

Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Враховуючи фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх, належно обґрунтованих правових підстав для прийняття рішення щодо виселення відповідачів із спірної квартири та погоджується з висновками районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду та не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.