Справа № 344/9014/15-ц
Провадження № 2/344/1326/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» Беган Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання права власності та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що з 21/03/2011 р. ОСОБА_3 видала довіреність на ім`я позивачки у зв`язку з тим, що позивачка передала ОСОБА_3 11500 доларів США, при цьому відповідачка видала на ім`я позивачки розписку про отримання вказаних грошових коштів та передала автомобіль. Згодом позивачка дізналась, що у зв`язку із не неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором із ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» було накладено арешт на майно ОСОБА_3, до складу якого входить спірний автомобіль. Також на спірний автомобіль було накладено арешт на підставі ухвали про забезпечення позову та постановою державного виконавця у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення. Тому позивачка просила суд визнати за нею право власності на спірний автомобіль та, про зняття арешту у виконавчих провадженнях №34686409 та № 46147212, стягнути з відповідачів витрати на оплату судового збору та правову допомогу.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю та просила задовольнити його з підстав, що в ньому зазначені. Представник позивача також підтримав позов. Жодних заяв про не підтримання позову в будь-якій частині та щодо відмови від прохання про відшкодування витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу від позивача та його представника до суду не надійшло.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 надала суду пояснення про те, що позивачка посвідчила у нотаріуса заяву про те, що відповідачка компенсувала витрати на сплату судового збору та, на правову допомогу, а тому будь-яких претензій відповідного змісту позивачки до ОСОБА_3 немає. Однак позивачка не відмовилась від позову у вказаній частині та не відмовилась від позову в цій частині за проханнями до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль».

В судовому засіданні представник ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що довіреність не опосередковує відносини щодо передання майна у власність.

Судом встановлено наступні обставини.

21/03/2011 р. ОСОБА_1 видала розписку про те, що вона купила у ОСОБА_3 спірний автомобіль та сплатила за це 11500 доларів США.

21/03/2011 р. ОСОБА_3 склала розписку про те, що продала спірний автомобіль позивачці та отримала від неї 11500 доларів США, видала довіреність на право користування та розпорядження автомобілем від власного імені.

21/03/2011 р. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_3, відповідно до змісту якої вона уповноважила ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 експлуатувати спірний автомобіль, представляти інтереси власника автомобіля у відповідних органах, розпоряджатися ним.

ОСОБА_3 встановила строк дії довіреності до 21/03/2021 року з правом передоручення.

11/10/2012 р. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №34686409.

02/02/2015 р. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 46147212.

Відповідно до картки арешту НОМЕР_1 його зареєстровано за ОСОБА_3

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-688цс15 видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже вказані висновки Верховного Суду України враховано судом.

Крім цього представник позивача просив суд застосувати до вирішення цього спору правові висновоки Верховного Суду України у справі № 6-100 цс15 та № 6-88цс13, відповідно до яких: «У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу».

Отже вказані правові висновки абсолютно не стосуються суті даного спору, оскільки жодна зі сторін спору не просила суд про витребування майна із чийого-небудь незаконного володіння.

Також необхідно зазначити, що саме позивачем, в її заяві про уточнення позову від 10/11/2015 р. вказано, що на підставі довіреності позивачка позбавлена права на реєстрацію права власності на спірний автомобіль на своє ім`я.

Однак відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Так, відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Так само в листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013р. «Про практику застосування законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»вказано, що нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Отже судом однозначно встановлено, що позов позбавлено будь-яких правових підстав, його спрямовано на позбавлення права ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на звернення стягнення на майно боржника та перешкоджання державному виконавцю у виконанні повноважень щодо примусового виконання за рахунок спірного майна.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання права власності на автомобіль Nissan Micra 1,2 кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний НОМЕР_1, зняття арешту із вказаного автомобіля у виконавчому провадженні №34686409 від 11/10/2012 р. та, у виконавчому провадженні № 46147212 від 02/02/2015 р., стягненні витрат на оплату судового збору та правову допомогу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський