Справа № 591/76/16-ц
Провадження № 2/591/624/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору припиненим у зв»язку з його виконанням

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 15.12.2013 року між нею та ПАТ «ОСОБА_2 Капітал», правонаступником якого є Перший Український Міжнародний банк, шляхом підписання оферти (кредитний договір) № 7 було отримано споживчий кредит для придбання побутової техніки, у сумі 6852,86 грн. зі строком користування 24 місяці. Свої зобов»язання по кредитному договору в частині надання коштів банк виконав повністю, шляхом перерахування їх на рахунок продавця побутової техніки ТОВ «ДІЄСА». Під час оформлення кредиту, було встановлено графік платежів, відповідно до якого визначено суми платежу (щомісячні); дати такого платежу; рахунок № 2537, на який має сплачуватися заборгованість; процентну ставку за користування кредитом та, починаючи з 16.01.2015 року, комісію за обслуговування кредиту. Також надано інформаційну карту, в якій зазначено реквізити для погашення, сумарний щомісячний платіж та дату внесення коштів на рахунок. Позивач стверджує, що ним було озвучено намір здійснювати погашення достроково, у зв»язку з чим працівником банку надано розрахунок сум, які необхідно сплачувати щомісяця, щоб погасити заборгованість до моменту настання сплати комісії за обслуговування кредиту (за 12 місяців). Про необхідність, при достроковому погашенні заборгованості, подачі заяви про таке погашення, мова не йшла. Позивач отримав кредит та здійснював вчасно, без порушень графіку, повернення кредиту у відділенні ПАТ «ОСОБА_2 Капітал» (м. Суми, вул. Соборна, 32), сплачуючи кошти наперед, відповідно до розрахунку сум, які необхідно сплачувати щомісяця, щоб погасити заборгованість до початку сплати комісії за обслуговування кредиту. Кожного разу, коли здійснювалося погашення через касу банку, операціоніст, що роздруковував квитанцію, озвучував залишок кредитної заборгованості, яка змінювалася відповідно до внесених до цього часу коштів, що фактично підтверджувало, прийняття дострокової сплати кредиту та проведення відповідачем відповідного коригування кредитних зобов»язань у бік їх зменшення. Перед здійсненням останнього платежу позивач уточнив у працівника банку суму свої заборгованості та, після внесення зазначеної суми 11.11.2014 року, працівник банку, який приймав платіж підтвердив відсутність залишку заборгованості за кредитом. Жодного разу інформація про необхідність заповнення заяви на дострокове погашення заборгованості відповідачу не озвучувалася; зразок письмової заяви до відома позивача не доводився. У зв»язку із телефонними та письмовими зверненнями працівників Перший Український Міжнародний банк, який є правонаступником ПАТ «ОСОБА_2 Капітал» з вимогою погашення заборгованості в сумі 1043,88 грн., нарахування якої позивач вважає безпідставною, позивачка і просить суд визнати кредитний договір (оферту) №7, що укладений між позивачем та ПАТ «ОСОБА_2 Капітал» 15.12.2013 року, припиненим з 11.11.2014 року у зв»язку з його виконанням.

Представник позивача в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд його задоволити і слухати справу у її відсутність.

Відповідач про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Представник до суду не з»явився, надав суду письмові заперечення проти позову, просить суд в позові відмовити і слухати справу у відсутність представника.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого:

Частина 1 ст. 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року "Справа про захист прав споживачів кредитних послуг" випливає, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв»язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

15 грудня 2013 року ОСОБА_1, шляхом підписання оферти та Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, отримала у АТ «ОСОБА_2 КАПІТАЛ» кредитні кошти в сумі 6852,86 грн.. Відповідно до пропозиції укласти договори та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, строк користування кредитом становить 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредиту 1,4 %. Відповідно до графіку платежів, який є частиною пропозиції, повернення кредиту та процентів має відбуватися 16 числа кожного місяця, наступного за місяцем користування кредитом; сплата комісії за обслуговування кредиту починається з 16.01.2015 року. Погашення заборгованості повинно здійснюватися на рахунок №22537 у АТ «ОСОБА_2 КАПІТАЛ», МФО 3800,10, ЄДПОУ 26333064, будь-яким способом: як у безготівковому порядку з власних рахунків, так і шляхом внесення готівкових коштів через банківські установи, автомати самообслуговування, пункти приймання готівкових коштів тощо.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором ОСОБА_2 зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а належним виконанням зобов»язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Повернення позивачем кредиту та процентів підтверджується квитанціями, доданими до позовної заяви, відповідно до яких:

16.01.2014 572,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року»;

06.02.2014 572,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року»;

06.03.2014 600,00 грн., внесено через автомат самообслуговування, який розміщено у тому ж відділенні, призначення платежу «погашення заборгованості за кредитом»;

03.04.2014 600,00 грн., внесено автомат самообслуговування, який розміщено у тому ж відділенні, призначення платежу «погашення заборгованості за кредитом»;

08.05.2014 572,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року»;

04.06.2014 600,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року»;

07.07.2014 600,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року»;

15.08.2014 600,00 грн., внесено через автомат самообслуговування, який розміщено у тому ж відділенні, призначення платежу «погашення заборгованості за кредитом»;

12.09.2014 600,00 грн., внесено автомат самообслуговування, який розміщено у тому ж відділенні, призначення платежу «погашення заборгованості за кредитом»;

03.10.2014 600,00 грн., внесено через автомат самообслуговування, який розміщено у тому ж відділенні, призначення платежу «погашення заборгованості за кредитом»;

11.11.2014 937,00 грн., внесено через касу банку призначення платежу «погашення заборгованості та процентів за кредитом зг. з кредитною угодою №7 від 15.12.2013 року».

Пунктом 5.1. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків встановлено, що позичальник зобов»язується щомісячно частинами погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти та суму кредиту та комісію в сумах та термінах, що передбачені графіком платежів, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок банку або поточний рахунок позичальника, відкритий для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості.

Відповідно до Постанови НБУ №492 від 12.11.2003 року, п.7.1. ст.7. Закону Україні «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та вимог Глави 72 ЦК України, банки мають право відкривати своїм клієнтам виключно вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки, до того ж, будь-який банківський рахунок відкривається виключно на підставі договору, який укладається в письмовій формі між банком та клієнтом.

Поточними рахунками клієнта згідно Плану рахунків в банках України, затвердженому Постановою правління НБУ №280 від 17.06.2004 року є рахунки №2620, що призначені для обліку коштів клієнта і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Тобто, рахунок №22537 не є поточним, клієнтським рахунком а, відповідно до Плану рахунків в банках України, рахунок №2909 являється рахунком для обліку «іншої кредиторської заборгованості з клієнтами банку», тобто є виключно рахунком банку та ведеться ним виключно для свого внутрішнього обліку.

Відповідно до п. 5.3. Загальних умов кредитування, банк здійснює списання коштів, що надійшли від позичальника, з рахунку банку або з рахунку позичальника: - з метою погашення строкової заборгованості в терміни (дати), визначені графіком платежів; з метою погашення простроченої заборгованості - в день надходження грошових коштів на рахунок; з метою дострокового погашення - в дату, вказану у відповідній заяві позичальника.

Відповідно до ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Стаття 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлює, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Таким чином, договірне списання внесених коштів з рахунку 2909 на будь-який інший рахунок у відповідності до зазначених пунктів кредитного договору не являється списанням в розумінні чинного законодавства, оскільки рахунок 2909 не є рахунком позичальника, а лише відображає дії банку по обліку коштів по своїх внутрішніх аналітичних рахунках.

Фактично, право володіння, користування і розпорядження коштами, що відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України складає право власності, які сплачувалися позивачем на виконання умов кредитного договору переходили до відповідача з моменту надходження на рахунок відповідача. Фактично рахунок №2909 і є рахунком який відображає зарахування коштів за кредитним договором від клієнта до банку в рахунок погашення заборгованості. Отже, зарахуванням грошових коштів з цільовим призначенням погашення заборгованості та процентів за кредитом на свій рахунок №22537 банк фактично приймав дострокове виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 7.1 та п. 7.3 Загальних умов кредитування, позичальник має право у будь-який час достроково повернути кредит за умови звернення до банку та підписання заяви на дострокове погашення за встановленою банком формою не менше ніж за 5 днів до здійснення такого повернення. Такі положення кредитного договору, та не ознайомлення позивача з встановленою банком формою заяви на дострокове погашення, значно обмежують права позичальника та фактично позбавили можливості здійснити дострокове погашення із дотримання вимоги про подання заяви про дострокове погашення.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Відповідно до п.8. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов»язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов»язань споживача у бік їх зменшення. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов»язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом.

Відповідно до наданих доказів, фактичне користування кредитом припинилося 11.11.2014 року, шляхом внесення 937,00 грн., в касу банку.

За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наведеного вбачається, що обов»язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність розміру заборгованості, а відповідач - відсутність її.

Представником позивача було доведено належними доказами повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом.

Проте, зі свого боку відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про неприйняття відповідачем дострокового виконання позивачем грошових обов»язків у повному обсязі і наявності заборгованості перед позивачем.

Право позивача порушене і підлягає захисту в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 20, 203, 317, 526, 1054, 1071 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Рішенням Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року «Справа про захист прав споживачів кредитних послуг»", ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати кредитний договір (оферту) №7, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Капітал» 15.12.2013 року, припиненим з 11.11.2014 року у зв»язку з його виконанням.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.