АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/313/16. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 - про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль», третя особа: ОСОБА_8 - про припинення договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль», звернулося в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернувся в суд з зустрічним позовом про припинення договору іпотеки.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» та зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2015 року скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором від 11 серпня 2006 року в розмірі 285 185,37 доларів США, що еквівалентно 2 279 486 грн. 46 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_7 шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 в порядку, встановленому законом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, а справу в цих частинах передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В інших частинах рішення апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2015 року залишено без змін ( а. с. 190-193 том №2).

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль», суд виходив з того, що на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому підстави для звернення стягнення на предметі іпотеки та виселення осіб, що мешкають в іпотечній квартирі відсутні.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_8 уклали кредитний договір №014/02/3-1300-06, зі змінами внесеними додатковим договором №1 від 24 липня 2008 року, №2 від 20 березня 2009 року, №3 від 18 лютого 2010 року, №4 від 19 лютого 2009 року, згідно з яким банк надав ОСОБА_8 кредит в розмірі 240 000 доларів США на строк до 11 серпня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 13% річних (а. с.7-11,65-74 том №1).

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 11 серпня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_7 уклали іпотечний договір №014/02/3-1300/3-06, зі змінами внесеним додатковим договором №1 від 24 липня 2008 року, №2 від 18 лютого 2010 року, згідно з яким ОСОБА_7 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 120,121, 127-132 том №1).

Позичальник ОСОБА_8 своїх зобовязань за кредитним договором не виконувала.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року в розмірі 207 353,80 доларів США, що еквівалентно 1 653 335 грн. 52 коп., судові витрати в розмірі 2183 грн. 60 коп., а всього 1 655 519 грн. 12 коп.

Вказана заборгованість визначена судом станом на 15 червня 2011 року та складалася з заборгованості за кредитом - 172 779, 47 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 28 231, 70 доларів США, пені за порушення строку погашення кредиту - 29 616 грн. 69 коп., пені за порушення строку погашення процентів - 20 956 грн. 27 коп. (а. с. 20 - 22 том №1).

Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ від 4 червня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-438 виданим 18 травня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованості в розмірі 1 655 519 грн. 12 коп. (а. с.103 том №1).

Однак, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року боржником ОСОБА_8 не виконано по теперішній час, кредит банку не повернутий.

Згідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Зважаючи на те, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року ОСОБА_8 не виконано, ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» має право на отримання від неї відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій за невиконання грошового зобовязання.

Згідно розрахунку наданого ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» до суду, заборгованість ОСОБА_8 за кредитним договором №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року станом на 15 серпня 2013 року становить 285 185,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час проведення розрахунку еквівалентно 2 279 486 грн. 64 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом 172 779,47 доларів США, що еквівалентно 1 381 026 грн. 30 коп., прострочена заборгованість по процентами 81 911,68 доларів США, що еквівалентно 654 720 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 20 324,25 доларів США, що еквівалентно 162 451 грн. 73 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 10 160,97 доларів США, що еквівалентно 81 288 грн. 57 коп. (а. с. 15- 17 том №1230-232 том №2, 42-43, 45 том №3).

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Укладеним іпотечним договором Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_7 узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільнення від його виконання.

Відтак, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а є правовою підставою, яка не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з квартири, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини та помилково дійшов висновку про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є підставою для відмови в захисті порушеного права позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з квартири та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 не виконала свої зобовязання за кредитним договором №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року та станом на 15 серпня 2013 року має заборгованість в розмірі 285 185,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 15 серпня 2013 року еквівалентно 2 279 486 грн. 64 коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом 172 779,47 доларів США, що еквівалентно 1 381 026 грн. 30 коп., прострочена заборгованість по процентами 81 911,68 доларів США, що еквівалентно 654 720 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 20 324,25 доларів США, що еквівалентно 162 451 грн. 73 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 81 911, 68 доларів США, що еквівалентно 81 288 грн. 57 коп., колегія суддів вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 136,8 кв. м, житловою площею 87,3 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_10 8 вересня 2004 року за р. № 8099, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 2 857 334 грн. ( а. с.235-326 том №2).

Посилання відповідача ОСОБА_7 та його представників на те, що позивач пропустив загальний строк позовної давності на звернення з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Пунктом 6.2 договору іпотеки сторони передбачили, що право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі: припинення основного зобовязання, забезпеченого цією іпотекою; реалізації предмета іпотеки у відповідності до норм діючого законодавства; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; укладання та нотаріального посвідчення угоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем про припинення дії цього договору; в інших випадках передбачених законодавством.

Таким чином, право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникло в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» у 2013 році, оскільки позивальник ОСОБА_8 не виконала рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року, яким стягнуто з неї на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 207 353,80 доларів США, що еквівалентно 1 653 335 грн. 52 коп.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів й доводи відповідача ОСОБА_7 та його представників про те, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було звернуто стягнення на інший предмет іпотеки - житловий будинок №130 по вул. Кронштадській в м. Харкові, що належить на праві власності ОСОБА_11

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитним №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року в розмірі 281 039,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 2 липня 2013 року становило 2 246 345 грн. 03 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок №130 по вул. Кронштадській в м. Харкові, що належить на праві власності ОСОБА_11, не виконано по теперішній час, а тому ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» не позбавлений права звернутися з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» про скасування реєстрації, виселення ОСОБА_7 та всіх мешканців з квартири АДРЕСА_1 без надання жилого приміщення.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою ст. 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян.

Прикінцевими положеннями Закону «Про іпотеку», який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема текст ст. 109 ЖК УРСР викладено у нові редакції.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Саме до цього зводиться висновки Верховного Суду України щодо застосування ст. 109 ЖК УРСР та положень ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», викладені у постановах від 21 жовтня та 16 грудня 2015 року, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 8 вересня 2004 року, а не за рахунок кредитних коштів отриманих ОСОБА_8 від ПАТ «ОСОБА_6 Аваль».

З огляду на викладе, колегія судді вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7 про скасування реєстрації, виселення його та всіх інших мешканців з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення за недоведеністю.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з позовом в суд ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» сплачено в дохід держави судовий збір в розмірі 3441 грн., при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1827 грн., подачі касаційної скарги судовий збір в розмірі 852 грн., а всього 6120 грн. (а. с. 6 том №1, 42, 153 том №2).

Крім того, ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» понесені витрати на оплату висновку судової оціночно-будівельної експертизи №876 від 27 квітня 2016 року в розмірі 3072 грн. ( а. с. 234-256 том №2).

Зазначені судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль».

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором №014/02/3-1300-06 від 11 серпня 2006 року в розмірі 285 185,37 (двісті вісімдесят пять тисяч сто вісімдесят пять) доларів США, 37 центів, що еквівалентно 2 279 486 (двом мільйонам двісті сімдесяти девяти тисячам чотириста восьмидесяти шести) грн. 64 (шістдесяти чотирьом) коп., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 172 779,47 доларів США, що еквівалентно 1 381 026 грн. 30 коп., прострочена заборгованість по процентам - 81 911, 68 доларів США, що еквівалентно 654 720 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 20 324, 25 доларів США, що еквівалентно 162 454 грн. 73 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 10 160,97 доларів США, що еквівалентно 81 288 грн. 57 коп., звернути стягання на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 136,8 кв. м, житловою площею 87,3 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_10 Юрієвичем 8 вересня 2004 року за р. № 8099, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 2 857 334 ( два мільйони вісімсот пятдесят сім тисяч триста тридцять чотири) грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» про скасування реєстрації, виселення ОСОБА_7 та інших мешканців з квартири АДРЕСА_2 без надання жилого приміщення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «ОСОБА_6 Аваль» судовий збір в розмірі 6120 (шість тисяч сто двадцять) грн., витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 3072 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: