У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОстапчукаД. О., Гончара В. П., Касьяна О.П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко ІнесаВолодимирівна, Комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво», про визнання майнових прав та визнання іпотечних договорів частково недійсними, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Висотбуд» (далі - ТОВ «Альянс-Висотбуд»), Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), у якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею майнові права на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 38,55 кв. м, яка розташована на 9-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1, згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 09 грудня 2009 року № 50/18; визнати недійсними пункти 1.1 іпотечних договорів від 01 липня 2008 року № 51-07/204, від 02 липня 2008 року № 02-10/2628 та від 16 липня 2008 року № 2-10/2999, укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк») та ТОВ «Альянс-Висотбуд», у частині передачі в іпотеку майнових прав на вказану квартиру; виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження майнових прав іпотекою.

Посилалася на те, що майнові права на вказану квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, вартість яких була нею сплачена в розмірі 212 025 грн за договором купівлі-продажу майнових прав № 50/18, укладеним 09 грудня 2009 року з ТОВ «Альянс-Висотбуд», відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки, тому ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права, чим порушило її права на проінвестовану нерухомість.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4. право власності на майнові права на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 38,55 кв. м, яка розташована на 9-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1, згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав від 09 грудня 2009 року № 50/18.

Визнано недійсними пункти 1.1 іпотечних договорів від 01 липня 2008 року № 51-07/204, від 02 липня 2008 року № 02-10/2628 та від 16 липня 2008 року № 2-10/2999, укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк») та ТОВ «Альянс-Висотбуд», у частині передачі в іпотеку майнових прав на вказану квартиру.

Знято заборону відчуження на вказану квартиру та виключено з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_4 майнових прав на об'єкт інвестування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позову просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 28 лютого 2005 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради було укладено контракт № 31-05 на будівництво 10-поверхового житлового будинку НОМЕР_2 з інженерними мережами в АДРЕСА_1.

Із метою забезпечення будівництва багатоквартирного будинку 01 липня 2008 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд», ТОВ «Альянс-Жилстрой» та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено генеральний договір про співробітництво № 51-07/203.

На виконання вказаного договору 01 липня 2008 року ТОВ «Альянс-Висотбуд» за договором іпотеки № 51-07/204 передало в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» майнові права, у т.ч. на незакінчену будівництвом квартиру НОМЕР_1, загальною площею 38,55 кв. м, яка розташована на 9-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

02 та 16 липня 2008 року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено кредитні договори № 24-12/135 та № 24-12/155, згідно з умовами яких банк надав товариству кредит у розмірі 1 009 323,60 доларів США та 741 137,25 доларів США відповідно.

02 та 16 липня 2008 року із метою забезпечення виконання вказаних договорів між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Альянс-Висотбуд» було укладено договори іпотеки № 02-10/2628, відповідно до умов яких товариство передало в іпотеку банку майнові права на незакінчені будівництвом квартири, в т. ч. і на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 38,55 кв. м, яка розташована на 9-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1.

09 вересня 2009 року між ОСОБА_4. та ТОВ «Альянс-Висотбуд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 50/18, згідно з умовами якого позивач придбав у товариства майнові права на однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 38,55 кв. м, яка розташована на 9-му поверсі у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1, яку продавець зобов'язався після завершення будівництва в строк до ІІ кварталу 2010 року передати за актом приймання-передачі ОСОБА_4.

На виконання умов договору ОСОБА_4. свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав виконав, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва в розмірі 212 025 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалася на те, що ТОВ «Альянс-Висотбуд» своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав не виконало, у визначені договором строки будівництво не закінчило, квартиру за актом приймання-передачі позивачу не передало. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майнові права не могли бути предметом іпотеки, тому ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права, чим порушило його права на проінвестовану нерухомість.

За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

На час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Ухвалюючи рішення про визнання оспорюваних іпотечних договорів в частині передачі в іпотеку майнових прав недійсними, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що оспорювані договори іпотеки майнових прав на спірну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку були укладені 02 та 16 липня 2008 року, тобто у період, коли Законом України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення цих договорів), не було передбачено такої можливості, а відтак ТОВ «Альянс-Висотбуд» неправомірно передало в іпотеку зазначені майнові права АКБ СР «Укрсоцбанк».

Водночас відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договорукупівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте в позивача право власності на спірну квартиру не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки своє майнове право на спірну квартиру позивач набула на підставі договору купівлі-продажу майнових прав і таке право ніким не оспорюється, тоапеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем майнових прав на об'єкт інвестування на підставі статей 331, 392 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про незастосування судами приписів Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» як спеціального закону, що містить норми щодо укладення договору іпотеки, предметом якого можуть бути майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено - безпідставні, оскільки цей Закон регулює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, тому до спірних правовідносин не застосовується.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян