АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Горовій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ЖитніковаСергія Сергійовича, заінтересована особа - ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Житнікова С.С.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року вказану скаргу задоволено частково: визнано бездіяльність державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Житнікова С.С. протиправною. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального законута про постановлення нової про задоволення скарги в повному обсязі, зобов'язання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві ЖитніковаС.С. вчинити дії: провести опис та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1; звернути стягнення у примусовому порядку на квартиру АДРЕСА_1, та інші дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також стягнути судові витрати.

Стягувач ОСОБА_2, зокрема, посилається на ту обставину, що судом встановлено, що державний виконавець зловживав процесуальними правами та обов'язками, покладеними Законом України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, але не поновив порушені права, свободи та не усунув допущені порушення. Зокрема, суд не звернув увагу на матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що в боржника відсутнє будь-яке рухоме майно, а тому державний виконавець зобов'язаний був звернути стягнення відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

_____________________________________________________

Справа № 753/17704/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1311/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Під час розгляду справи за зазначеною скаргою судом встановлені наступні обставини.

Стягувач ОСОБА_2 8 червня 2015 року звертався до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві з виконавчим листом № 753/2503/15 та заявою про відкриття виконавчого провадження, де просив: відкрити виконавче провадження; стягнути з боржника заборгованості за виконавчим листом; накласти арешт на все наявне майно боржника; накласти арешт на рахунки боржника; надіслати до відповідних органів запитів з метою виявлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів на рахунках в установах банків, на які може бути звернуто стягнення; здійснити виїзд за місцезнаходженням боржника; звернути стягнення на нерухоме майно боржника; звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон до виконання ним зобов'язань за рішенням суду (а. с. 2).

Постановою державного виконавця від 25 червня 2015 року відкрито виконавче провадження (а. с. 36).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 частково та визнаючи бездіяльність державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Житнікова Є.Є. протиправною, суд виходив з того, що державний виконавець не виконав всі можливі передбачені вимогами законодавства дії щодо розшуку майна, на яке може бути звернуто стягнення боргу, арешту, вилучення та примусову реалізацію майна боржника по виконавчому листу № 753/2503/15, виданому на підставі судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 в частині зобов'язання державного виконавця провести опис та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, звернути стягнення у примусовому порядку на дану квартиру та вчинити інші дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», суд виходив з того, що права державного виконавця, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» є дискреційними та не можуть тлумачитись як безумовні обов'язки, а суд не вправі зобов'язувати посадових осіб ДВС до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою ДВС.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованим та відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 25 червня 2015 року зазначено, що боржнику надано строк для самостійного виконання рішення протягом десяти днів з дня винесення постанови.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні відповідні докази добровільного виконання боржником ОСОБА_4 рішення у зазначений строк.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 47960661 державний виконавець звертався із запитами до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України, УДАІ ВРЕВ 11, Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, державного комітету із цінних паперів та фондового ринку, проте ґрунтовних відомостей про боржника не отримав (а. с. 37-41).

Згідно з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_4 вбачається, що в останнього на праві власності є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3, які перебувають під обтяженням (а. с. 47).

Відповідно по п. 23 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

З викладеного вбачається, що державний виконавець не вжив всіх можливих заходів щодо розшуку майна, яке належить боржнику, на яке можливо звернути стягнення.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом виконавчих дій щодо своєчасного та повного виконання рішень є його обов'язком та способом реалізації наданих йому повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги про зобов'язання державного виконавця вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме майно, а тому державний виконавець зобов'язаний звернути стягнення на нерухоме майно, є необґрунтованими та передчасними.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті справи.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова