Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1604/15-ц
Провадження № 2/499/119/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24" лютого 2016 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі : головуючого судді Тимчука Р.М. при секретарі Черновій-Наріжній О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_2.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 7,01 га , яка знаходиться на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, СФГ ім..Шевченка, ділянка НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, на підставі Державного акту серії НОМЕР_1.

Позивач для оформлення спадщини звернувся до нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено, тому позивач звернувся до суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, заяви, клопотання відсутні, на позовних вимогах наполягав.

Представник відповідача надав заяву про визнання позову та відсутність заперечень, про слухання справи у їх відсутність.

Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, ст. 11 ЦПК України, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_2 являється сином позивачу ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Позивач посилається на ту обставину, що після смерті його сина відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 7,01 га, яка знаходиться на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, СФГ ім.Шевченка, ділянка НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, що виданий 06 жовтня 2008 року.

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, долученою до матеріалів справи.

З метою повного всебічного та об'єктивного з'ясування обставин по справі судом було витребувано копії матеріалів спадкової справи заведеної на померлого ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали спадкової справи судом встановлено, що 09 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого сина ОСОБА_2. До матеріалів спадкової справи долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2; копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданого 06 жовтня 2008 року; ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської державної нотаріальної контори про неправомірність відмови у вчинені нотаріальних дій; копії даної позовної заяви, копія заперечення на позовну заяву; копія запиту; вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року, який набрав законної сили 19.11.2013 року відповідно до якого засуджено ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст..366 , ч.2 ст.364 КК України; лист відповідь відділу Держземагенства в Іванівському районі Одеської області про надання інформації; постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Судом досліджено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01.04.2015 року та встановлено, що підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу є та обставини, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Іванівською райдержадміністрацією, 06 жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто після смерті особи.

Судом досліджено вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року, який набрав законної сили 19.11.2013 року відповідно до якого засуджено ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст..366 , ч.2 ст.364 КК України, відповідно до якого встановлено ті обставини, що ОСОБА_3 була притягнута до кримінальної відповідальності за злочин, який вчинила при слідуючих обставинах, а саме 17 жовтня 2007 року, вона будучи посадовою особою, умисно з корисливих мотивів внесла в офіційний документ невідповідні відомості про те, що ОСОБА_2 являється членом фермерського господарства, тоді як ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання права на державне майно, ОСОБА_3 15.10.2007 року подала заяву до Іванівської районної державної адміністрації для надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 на території Білчанської сільської ради для ведення фермерського господарства. На підставі наданих ОСОБА_2 недостовірних даних про членство селянського фермерського господарства «ім..Шевченка», ОСОБА_2, розпорядженням Іванівської райдержадміністрації № 412/А-2008 від 30 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_2, який значиться померлим з ІНФОРМАЦІЯ_1 був виданий Державний акт, який зареєстрований в реєстрі за № 40 від 06 жовтня 2008 року та передано йому у власність земельна ділянка в розмірі 7,01 га.

Застосовуючи норми матеріального права суд виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно позивач має право на спадкування частки у спадщині після смерті свого сина.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Стосовно визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної розміром 7,01 га, яка знаходиться на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, СФГ ім..Шевченка, ділянка НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1 виданий 06 жовтня 2008 року, суд вважає що ця вимога задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно посилається, що його сину ОСОБА_2 належить земельна ділянка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 виданий 06 жовтня 2008 року.

Ч.1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч.2 ст.203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що даний правовстановлюючий документ, яким позивач підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю, виданий після смерті особи, на ім'я якої виданий, а відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилася у момент його смерті , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, про те Державний акт виданий після смерті ОСОБА_2, а саме 06 жовтня 2008 року, що суперечить чинному законодавству.

Ч.1,2 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Ч.1 ст.216 ЦК України встановлено що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Крім того судом встановлені факти, щодо неправомірності отримання данного правовстановлюючого документу, а саме отримання його злочинним шляхом, що підтверджується вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 02 вересня 2013 року, який набрав законної сили 19.11.2013 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд зазначає, що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається , що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, спростовуються іншими належними та допустимим доказами, наявними в матеріалах справи, у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідач по справі надав заяву про визнання позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Із зазначеного вбачається, що визнання відповідачем позову не є безспірною підставою для задоволення позовних вимог та не звільняє суд від обов'язку перевірити законність вимог позивача. Ухвалою суду від 24 лютого 2016 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належність на законних підставах спадкового майна спадкодавцю, тому і відповідно відсутні правові підстави для визнання права власності на дане спадкове майно за спадкоємцем ОСОБА_1.

Керуючись 16, 202, 203, 215, 216, 1216, 1223, 1261 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» НОМЕР_2 від 30 травня 2008 р., ст.14,57,60,61, 174, 212, 213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяР. М. Тимчук