Справа № 363/3432/14-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/1082/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 46 24.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановила:

У серпні 2014 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом до відповідачів, який уточнили у жовтні 2015 року, і в якому посилались на те, що вони є спадкоємцями майна ОСОБА_6, якому належала на праві власності земельна ділянка площею 0,2439 га, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Доступ до зазначеної земельної ділянки здійснюється через проїзд (земля загального користування), розташований між цією земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_2, яку вона придбала на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_7

На даний час ОСОБА_2 здійснює будівельні роботи на зазначеному проїзді, перекривши доступ до вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 грудня 2007 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яке скасовано постановою Вишгородського районного суду від 25 листопада 2013 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2007 року № 6278, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1642 га, яка йому належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 липня 2004 року серії НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Оскільки земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_2 згідно рішення Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20 грудня 2007 року та земельна ділянка, яка була придбана ОСОБА_2 у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу, мали спільні межі, ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2365 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, серії НОМЕР_2, зареєстрований за № НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4.

Таким чином, враховуючи, що частина земельної ділянки отримана ОСОБА_2 незаконно, а саме земельна ділянка площею 0,07 га, позивачі просили визнати недійсним зазначений державний у частині встановлення розміру земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_4.

У заяві про уточнення позовних вимог від 27 жовтня 2015 року позивачі просили визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 13.11.2008 року серії НОМЕР_2, зареєстрованого за № НОМЕР_3, виданого на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_2, площею 0,2365 га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_4, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_3 від 13 листопада 2008 року та скасовано його державну реєстрацію.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд в порушення ст. ст. 74, 76, 169 ЦПК України не повідомив її належним чином про час і місце розгляду даної справи і розглянув справу без її участі, в результаті чого вона була позбавлена можливості доводити неправомірність скасування та визнання недійсним зазначеного вище державного акту.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, особа, яка не брала участі в справі і яка вважає, що даним рішенням суд вирішив питання про його права та обов'язки, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що оскаржуваний державний акт стосується земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, тобто дружині ОСОБА_3, а тому безпосередньо стосується його прав та обов'язків, так як дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 та 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згід но зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції врахував, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №684970 від 13.11.2008 року виданий на підставі складання (переоформлення) земельних ділянок, в тому числі і площею 0,0723 га, яка передана у власність на підставі рішення Лебедівської сільської ради № 172 -11- V від 20 грудня 2007 року , яке на даний час скасоване, і дійшов висновку, що слід визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 172 від 20.12.2007 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2015 року зазначене рішення Лебедівської сільської ради № 172-11-V від 20 грудня 2007 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд визнано недійсним та скасовано.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2007 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку, площею 0,1642 га, яка знаходиться на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно технічної документації із землеустрою (переоформлення) державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, вбачається, що при розробці технічної документації проведено комплекс землевпорядних робіт, необхідних для складання державного акту на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,2365 га, з них земельна ділянка, яка була придбана у ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 6278 від 21.09.2007 року та державного акту на право власності на земельну ділянку попереднього власника площею 0,1642 га, та ділянка, надана рішенням Лебедівської сільської ради від 20.12.2007 року №172 площею 0,0723 га в АДРЕСА_1 на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2365 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, серії НОМЕР_2, зареєстрований за № НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, згідно із вимогами ст. ст. 3, 10, 11, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Згідно з матеріалами справи позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 13.11.2008 року серії НОМЕР_2, зареєстрованого за № НОМЕР_3, виданого на ім'я ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_4. (а. с. 99-100)

Як убачається з первісного позову, позивачі просили визнати недійсним зазначений державний акт у частині встановлення розміру земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_4.

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 10, 11, 31 ЦПК України не з'ясував у позивачів предмет, підстави позову та характер обраного ними в цьому випадку способу захисту та самовільно змінив предмет заявленого позову, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_2, що є неприпустимим.

Крім того, як убачається з позовної заяви, позивачі посилаються на те, що вони є спадкоємцями майна ОСОБА_6, якому належала на праві власності земельна ділянка площею 0,2439 га, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Однак, доказів тому, що позивачі в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, вони суду не надали.

Також суд не звернув уваги на те, що позивачі всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка площею 0,0723 га є проїздом, відноситься до земель загального користування, а на даний час ОСОБА_2 здійснює будівельні роботи на зазначеному проїзді, перекривши доступ до земельної ділянки, яка належала їхньому батьку.

Вирішуючи даний спір, суд на зазначені обставини уваги не звернув, всупереч вимогам ст. ст. 214-215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення не обгрунтував наявність правових підстав щодо задоволення позову, не навів мотивів, з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, брав до уваги або відхиляв докази; не з'ясував та не встановив чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких позивачі звернулися до суду, а якщо були, то чи є відповідальними за це особи, до яких пред'явлено позов, і дійшов безпідставного висновку про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд в порушення вимог ст. ст. 74, 76, 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутність, заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що відповідачка належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи 15 жовтня та 3 листопада 2015 року, в результаті чого вона була позбавлена можливості користуватися правами, передбаченими ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в тому числі брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Також заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, який є чоловіком відповідачки ОСОБА_2, яка за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2007 року придбала за час шлюбу земельну ділянку площею 0,1642 га, яка ввійшла у зведений план земельних ділянок (а. с.88), про те, що даним рішенням суд вирішив питання про його права та обов'язки.

Однак, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 3, 10, 33 ЦПК України не вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_3 як співвідповідача, а судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного провадження вчинення таких процесуальних дій не передбачено Главою 1 Розділу V Апеляційне провадження ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді