1Справа № 335/6113/16-ц 2/335/1456/2016
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді при секретаріБойка О.Ю. Крижко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району міста Запоріжжя, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

встановив:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, звернулась ОСОБА_3, з позовом до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, треті особи: Відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району міста Запоріжжя, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті її матері ОСОБА_6, вона стала власником ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, іншою частиною квартири володіє її сестра ОСОБА_5 На час звернення з позовом у зазначеній квартирі зареєстрована донька сестри позивача ОСОБА_5 ОСОБА_7ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2012 році ОСОБА_5 була позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_7, у зв'язку з чим ОСОБА_6 була призначена опікуном ОСОБА_7 В 2015 році після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 була влаштована до Благодійного православного будинку - притулку милосердя «Надія». В серпні 2015 року позивач звернулась до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з метою оформити опіку над ОСОБА_7, та дізналась, що ОСОБА_7 була усиновлена. Позивач звернулась до ВРФС по Заводському району міста Запоріжжя з заявою про зняття ОСОБА_7 з реєстрації, однак їй було відмовлено. Оскільки ОСОБА_7 залишається зареєстрованою у квартирі, позивач постійно несе додаткові витрати по утриманню квартири, також даний факт завдає їй перешкоди в здійсненні права власності ? частиною квартири, просить суд визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. та зняти ОСОБА_7 з реєстрації.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просили позов задовольнити, представник відповідача Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав вимоги позивача такими, що порушують права та інтереси неповнолітнього громадянина України.

Представник третьої особи ВРФО по Заводському району міста Запоріжжя та третя особа ОСОБА_5, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

За згаданих обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання, на підставі наданих позивачем доказів в справі.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

При Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні, як стратегічний і загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини».

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами внесеними постанови Пленуму Верховного Суду України в цивільних справах № 15 від 25.05.1998 року та № 7 від 30.05.2008 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Таким чином, житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку таких поважних причин, а тому питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно до вимог ст.3 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" від 13.01.2005 року основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є: захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, усиновлена сім'єю громадян Уураїни та знята з обліку дітей сиріт, вказані обставини визнаються позивачем та підтверджені листом Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 21.08.2015 року №К-85/01/16.(а/с 14).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року, ОСОБА_7, до досягнення 23 років має статус особи із числа дітей, позбавлених батьківського піклування і це дає їй право на отримання гарантій державної підтримки, визначених законодавством про охорону дитинства, зокрема, зазначеним законом, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року.

ОСОБА_7 належить до групи ризику щодо втрати житла або права на його використання (ст. 15 Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).

Держава гарантує особам, які належать до групи ризику втрати житла, застосування заходів, спрямованих на усунення причин виникнення безпритульності та бездомності.

Держава забезпечує гарантії, визначені вищезазначеним законодавством, для осіб із числа дітей, які позбавлені батьківського піклування.

Із матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_7 виховувалася в Благодійному православному будинку «Надія» ім.Златолінської Н.М. та вибула з нього у зв'язку з усиновленням (а.с.14).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-19/2/5317 від 17.10.2016 року виданої ВРФО Заводського району м. Запоріжжя ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Від спірного жилого приміщення вона не відмовлялася, спірна квартира є єдиним її житлом на території України, яке набуте на законних підставах.

Суд приймає до уваги нетривалий строк усиновлення та можливість скасування усиновлення.

Згідно вимог ч.3 ст.10ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладене свідчить про те, що позивач не довела наявність підстав для визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому у задоволені позову слід відмовити.

В зв'язку з тим, що відмовлено в задоволенні основної вимоги, а зняття з реєстрації проживання особи є похідною від визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, то у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про усунення перешкод у здійсненні права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко