Справа № 509/2446/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт.Овідіополь

09 листопада 2016 року

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Паламарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна,

та зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з первісним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна.

В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду позивач за первісним позовом зазначила, що з 2007 року та до укладення 23 жовтня 2012 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції шлюбу з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 спільно мешкали, вели спільне господарство та у 2009 році на спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1.

В зв'язку з викладеним, з посиланням на ст.сь.60, 74 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України вона просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 рік по 23 жовтня 2012 року; визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2: квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

20.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду позивач за зустрічним позовом зазначив, що 23 жовтня 2012 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції він уклав шлюбу ОСОБА_1 З 06 квітня 2015 року вони припинили подружні відносини з ОСОБА_1, перестали проживати разом та з цього часу відповідачка втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

В зв'язку з викладеним, з посиланням на ст.ст.104, 105, 110 СК України, ст.ст.71, 72, 108 ЖК України він просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 23 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1580; визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.07.2016 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, зустрічний позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечує, проти визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням заперечує. Раніше в судових засіданнях заявляв таку саму правову позицію.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду з заявою, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги за первісним позовом не визнала в повному обсязі, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Раніше в судових засіданнях заявляла таку саму правову позицію.

Заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, а зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст.11, 33 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однак в силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу 4-2228 від 25.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Глуханчук І.В. третьої Одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору від 12 вересня 2009 року ОСОБА_2 уклав договір з ФОП ОСОБА_5 на надання інформаційно - посередницьких послуг на відчуження об'єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1, строком до 25 вересня 2009 року. 15 вересня 2009 року до договору від 12 вересня 2009 року був укладений додаток про намір купівлі - продажу об'єкту нерухомості та збільшення суми завдатку, відповідно до якого зазначена сума з урахуванням задатку, за яку була придбана квартира складає 280 000 грн., що еквівалентно 35 000 доларів США. Передача ОСОБА_2 280 000 грн., що еквівалентно 35 000 гривень за квартиру АДРЕСА_1 також підтверджується розпискою ОСОБА_6 від 25 вересня 2009 року, яка була досліджена у судовому засіданні.

Ствердження ОСОБА_2 відносно того, що зазначена квартира була придбана на гроші, які дістались від продажу квартири, яка перейшла до нього у спадщину встановлені у судовому засіданні та підтверджені показаннями свідками, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що працюючи у агентстві нерухомості «Президент» допомогла знайти ОСОБА_2 квартиру, яку він придбав за 35 000 доларів США, що еквівалентно 280 000 грн. та намагалась допомогти продати квартиру, що дісталась ОСОБА_2 та його брату ОСОБА_2 у спадщину за 51 500 доларів США, що еквівалентно 412 000 грн.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що батьківську квартиру, яка належала їм з ОСОБА_2 у рівних частинах вони продали за 51 500 доларів США, що еквівалентно 412 000 грн., отримав лише 6 000 доларів США, що еквівалентно 48 000 грн., які були йому потрібні для погашення кредитного зобов'язання, гроші, що залишились, передав ОСОБА_2 на придбання та ремонт квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, суд прийшов к висновку, що ствердження позивача за первісним позов стосовно того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана на сумісні кошти спростовуються.

Також при дослідженні матеріалів справи та допиті свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку, суд прийшов до висновку, що в період з 2007 року до 23 жовтня 2012 року, тобто то реєстрації шлюбу, актовий запис № 1580, у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не вели сумісного господарства.

При розгляді зустрічних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, представник відповідача за зустрічним позовом не заперечував та передав для залучення до матеріалів цивільної справи оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування інших обставин справи.

Під час розгляду зустрічної позовної заяви в частині визнання відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1.) був укладений договір найму житла від 25.02.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_2 надав відповідачці в користування частину квартири АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_2 тимчасово зареєстрував ОСОБА_1 за зазначеною адресою. При цьому факт того, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації з 06 квітня 2015 року представником відповідача за зустрічним позовом не спростовувався.

В матеріалах справи присутні копії фотографій за участю позивача та відповідача, проте не можуть бути взяти до уваги, тому що х них не вбачається період та не підтверджують доводи заявлені позивачем за первісним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог суд звернув увагу на наступне.

Як визначає ст.3 ч.ч.2,4 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В силу ст.21 ч.2 СК України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Як встановлює ст.57 СК України, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Факт знайомства у 2007 році підтверджено, але при цьому зазначає, що відповідні дані спростовують твердження позивача про існування між сторонами фактичних шлюбних відносин до офіційної реєстрації шлюбу.

Відтак, суд вбачає не обґрунтованим погодитись із доведеністю відповідних вимог позивачем за первісним позовом та не може встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року до 23 жовтня 2012 року та об'єктивно встановлює конкретну дату початку фактичних шлюбних відносин, з моменту реєстрації шлюбу 23 жовтня 2012 року.

Таким чином, суд вважає, що до спірних відносин за первісним позовом належить застосувати положення ст. 57 СК України.

Отже, позовні вимоги за первісною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна є недоведеними та необґрунтованими, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.6.1 договору найму житла встановлено, що даний договір може бути розірваний за ініціативою будь якої із сторін в порядку встановленому законодавством України. У зв'язку з тим, що з 06 квітня 2015 року ОСОБА_1 не проживає в зареєстрованій квартирі договір найму майна був розірваний обопільно.

Більш того, відповідно до ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими.

Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у задоволенні первісного позову у повному обсязі та задоволенням зустрічного позову у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складаються з: 41,34 грн. - судовий збір за надання копії фіксування судового процесу технічними засобами, 275,60 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів, 551,20 грн. - судовий збір за подання зустрічної позовної заяви, що взагалі складає 868,14 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 209, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 23 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1580.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 868,14 грн. сплачених ним та документально підтверджених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Суддя А.І.Бочаров