АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лазаренко В.В.
№22-ц/796/5418/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «СКАЙД» про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання та відшкодування моральної шкоди та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» до ОСОБА_1, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «СКАЙД» про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання робіт в розмірі 415 500,97 грн. та 6000,00 грн. моральної шкоди, а всього: 421 500,97

В мотивування вимог посилалася на те, що 02.09.2014 року вона передала свій автомобіль Land Rover Range Rover Evogue, державний номер AA5844PB до «Віннер Автомотів» для проведення відновлювального ремонту після ДТП.

22.09.2014 працівниками відповідача після огляду автомобіля було складено рахунок № 017240, в якому зазначено перелік необхідних для відновлення її автомобіля робіт та запасних частин/матеріалів на суму 337 805,67 грн.

02.10.2014 ПАТ «Страхова компанія «Скайд», в якій її автомобіль було застраховано за програмою «КАСКО» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 637-20 від 27.08.2014р., сплатила вищевказану суму на рахунок відповідача, внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання розпочати ремонтні роботи її автомобіля.

Через місяць після сплати страховою компанією коштів для оплати ремонтних робіт та запасних частин, необхідних при ремонті вона поцікавилася ходом робіт і орієнтовним терміном їх закінчення, але відповіді вона так і не отримала. Неодноразові телефонні дзвінки та особисті візити до відповідача не дали їй необхідної інформації.

Тому 14.11.2014 вона направила відповідачу лист з проханням повідомити її про стан ремонтних робіт її автомобіля, строки закінчення ремонтних робіт та попросила надати їй пакет документів по даному ремонту, оформлених відповідно до Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту.

У відповідь надійшов лист від 19.11.2014 за №141119/01, в якому відповідач стверджував, що всі роботи по її автомобілю виконано, за виключенням заміни панелі приладів у зв'язку з технологічними проблемами. Дату закінчення ремонту не повідомили.

Оскільки строк виконання зобов'язання щодо ремонту автомобіля не було визначено, а відповідач відмовлявся надавати хоч якусь інформацію щодо терміну закінчення ремонту, 08.12.2014 вона вручила відповідачу лист, в якому відповідно до ст. 530 ЦК України вимагала негайного виконання (завершення) ремонту її автомобіля.

У відповідь їй було вручено тільки три рахунки на оплату робіт та запасних частин, які вона не замовляла і які не було погоджено ні з нею, ні зі страховою компанією. Тому, 24.12.2014 вона направила відповідачу лист в якому заявила свою незгоду сплачувати вартість робіт та запчастин, які вона не замовляла і вимагала завершення робіт та передачі їй її автомобіля.

Згодом надійшов лист відповідача від 29.12.2014 за № 141229/01, як відповідь на її лист від 08.12.2014 в якому повідомлялося ніби про закінчення робіт та необхідність оплатити вартість робіт та запасних частин на суму 26829,05 грн., але проекту акту виконаних робіт до листа додано не було і замовлення-наряду про яке писалося в даному листі і ніби було додане до нього - не було.

25.01.2015 вона була змушена забрати свій автомобіль з території ТОВ «Віннер Автомотів», але їй так і не було надано акту виконаних робіт.

Вважає, що відповідач порушив її права як споживача, оскільки він не виконав своєчасно ті роботи, які був зобов'язаний виконати згідно з умовами договору. За час прострочення відповідач повинен сплатити пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої згідно приведених нею розрахунків складає 415500,97 грн.

Крім того, зазначає, що їй як споживачу діями відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в суттєвих моральних стражданнях, пов'язаних з неналежним виконанням відповідачем договору. Відповідач затягував виконання робіт, не надавав інформацію щодо ходу та закінчення робіт, самостійно, без її згоди виконував якісь роботи щодо її автомобіля, хоч вона не впевнена, що ці роботи взагалі було виконано.

25.09.2015 року ТОВ «Віннер Автомотів» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 42 525,65 грн. заборгованості за договором підряду, у тому числі 31 497,61 грн. основної заборгованості, 665,33 грн. нарахованих 3% річних, 10 362,71 грн. нарахованих збитків від інфляції та вирішити питання судового збору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.09.2014 ТОВ «Віннер Автомотів» відповідно до акту приймання авто в неробочі часи прийняло від ОСОБА_1 належний їй автомобіль Land Rover Range Rover Evoque, державний номер НОМЕР_1, для проведення його відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши обсяг робіт та перелік запчастин, необхідних для ремонту, відповідач виставив позивачу рахунок №1017240 від 22.09.2014 щодо ремонту автомобіля на суму 337805,67 грн., який було оплачено ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» 02.10.2014.

Однак, під час ремонту автомобіля стало очевидним, що мають бути проведені деякі додаткові роботи та замінені певні запчастини, не вказані у рахунку №1017240 від 22.09.2014. Зокрема, виникла необхідність заміни решітки радіатора, контактної групи керма з підігрівом, модулю подушок безпеки та блоку системи безпеки.

Про необхідність здійснення додаткових робіт і закупівлі додаткових запчастин відповідач по телефону повідомив позивачку та ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД». Отримавши від позивача усні погодження на здійснення додаткових робіт і закупівлю додаткових запчастин, відповідач оформив замовлення на сервіс №167300 від 10.12.2014.

Листом від 25.12.2014 року ОСОБА_1 зобов'язала відповідача здійснити додаткові роботи і закупити додаткові запчастини для ремонту автомобіля.

На підставі наданої позивачем вказівки відповідач завершив ремонт автомобіля і надіслав їй лист із рахунком № 1019054 від 09.01.2015 щодо додаткових робіт і запчастин на суму 31 497,61 грн., у якому зазначено, що він дійсний для оплати лише 09.01.2015. Однак до цього часу даний рахунок нею не оплачено.

25.01.2015 року без оформлення необхідних документів і без сплати вартості додатково проведених робіт і встановлених запчастин, позивач самовільно та силоміць забрала свій автомобіль з ремонту у відповідача, про що зазначено в доповідній записці заступника директора з питань охорони ТОВ «ВІННЕР ФАСІЛІТІ МЕНЕДЖМЕНТ».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» заборгованість за договором підряду в сумі 31 497, 61 грн., 3% річних в сумі 665,33 грн., інфляційні втрати в сумі 10 362, 71 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 1 218,00 грн., а всього - 43 743, 65 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволенні її позову в частині стягнення пені та про відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що вона не давала завдання виконати роботи по заміні решітки радіатора, контактної групи керма з підігрівом, модулю подушок безпеки та блоку системи безпеки.

Судом не застосовано статтю 867 (ч. 1) ЦК України, де визначено, що підрядник не має права нав'язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг. У разі порушення цієї вимоги замовник має право відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг. Додаткові роботи саме і були нав'язуванням зазначених «додаткових оплатних робіт».

Зазначила, що строк з 02.09.2014 і по 25.01.2015р. не вбачається розумним строком. Семиденний строк вбачається розумним, враховуючи, що вимогу про завершення робіт та передачу автомобіля ОСОБА_1 направила відповідачу тільки 08.12.2014р.

Судом не було застосовано ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344, в якому визначено, що виконавець за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу під час його укладання чи виконання не може нав'язувати замовнику за цим договором додаткові оплачувані послуги.

Крім того, виконавець відповідає за якість виконання робіт тільки в межах вже проведеного ремонту, але ніяк не на технічний стан автомобіля, нав'язуючи змовнику додаткові роботи на довівши їх необхідність та право замовника замовити ці додаткові роботи (у разі їх необхідності) у іншого виконавця, доставивши автомобіль (якщо його неможливо було б експлуатувати) за допомогою буксира або спеціального автомобіля. Призначення для перевезення автомобілів.

Товариством не було доведено доказами необхідність додаткових робіт, сам факт їх проведення, а у випадку їх проведення - точну вартість таких робіт (з матеріалами). Не було навіть доведено, що ці матеріали (які ніби встановлювалися під час проведення цих робіт) взагалі придбавалися відповідачем і за яку ціну.

В матеріалах справи є кілька рахунків, виставлених відповідачем за первісним позовом на додаткові роботи і в кожному з них зазначена різна вартість цих робіт (з матеріалами), але суд не з'ясував, який рахунок (з якими цінами) виставлений відповідного до чинного законодавства, а просто вважав правильним той, який додано до зустрічного позову і щодо якого було заявлено вимоги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ТОВ «Віннер Автомотів» проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ремонтні роботи виконанні відповідачем без порушенням розумних строків, а з боку відповідача не було допущено порушення зобов'язання, яке полягає у простроченні його виконання.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову, суду виходив з того, що ОСОБА_1 прострочила виконання зобов'язання не сплативши на вимогу ТОВ «Віннер Автомотів» грошові кошти за виконання робіт по договору побутового підряду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.09.2014 позивач ОСОБА_1 передала ТОВ «Віннер Автомотів» належний їй автомобіль Land Rover Range Rover Evoque, державний номер НОМЕР_1, для проведення його відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, про що сторонами підписано акт здавання авто в неробочі часи №1972.

За результатами оцінки обсягу робіт та переліку запчастин, необхідних для ремонту, ТОВ «Віннер Автомотів» виставив ОСОБА_1 рахунок № 1017240 від 22.09.2014 щодо ремонту автомобіля на суму 337 805,67 грн.

Таким чином, між сторонами було укладено договір, який за своєю правовою природою відноситься до договору побутового підряду, умови якого зафіксовані в рахунку №1017240 від 22.09.2014.

Умовами укладеного між сторонами договору визначено обсяг робіт та перелік запчастин, їх загальну вартість, порядок здійснення розрахунків, а саме, у формі авансового платежу в розмірі 100% загальної вартості запчастин в день оформлення.

На виконання договору добровільного страхування наземного транспорту № 637-20 від 27.08.2014, ПАТ «Страхова компанія «Скайд», в якій було застраховано автомобіль, здійснило оплату рахунку № 1017240 від 22.09.2014 в повному обсязі відповідно до платіжного доручення від 02.10.2014 №2581. При укладанні договору побутового підряду, строк виконання робіт погоджено не було.

Листом від 08.12.2014 позивач звернулась до відповідача з вимогою негайно видати їй автомобіль з проведеними усіма необхідними роботами та заміною/ремонтом усіх необхідних частин.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 ставила питання про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, оскільки після її звернення до товариства її автомобіль не було повернуто у семиденний строк, як це передбачено правилами ст. 530 ЦК України, яка застосовується у договорах побутового підряду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 865 ЦК за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина перша ст. 866 ЦК визначає, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 870 ЦК за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу.

Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи.

Згідно ст. 868 ЦК підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов'язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 873 ЦК вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо.

Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 846 ЦК строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

В силу ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що при укладанні договору побутового підряду, строк виконання робіт погоджено не було.

Параграфом 1 глави 61 ЦК визначено норми, якими регулюються загальні положення про підряд, зокрема у ст. 846 міститься спеціальна норма, якою визначено правове регулювання строків виконання роботи.

Так, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підлягає застосуванню правило визначене у ч. 2 ст. 846 ЦК за яким підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи убачається, що ремонту автомобіля заважали різноманітні незалежні від відповідача обставини, а саме: складнощі з монтажем нової панелі приладів, встановлена під час ремонту необхідність заміни блоку подушок безпеки та решітки радіатора.

Крім того, у відповідача були відсутні підстави повертати автомобіль до виконання всіх необхідний робіт по ремонту автомобіля. ТОВ «Віннер Автомотів» вживало всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 857 ЦК робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 859 ЦК якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов'язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку.

Згідно п. 14 Технічного регламенту з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 липня 2013 р. № 643, відремонтовані колісні транспортні засоби, їх складові частини (системи) повинні відповідати вимогам до рівня експлуатаційної безпеки. Виконавець перевіряє безпечність технічного стану складеного колісного транспортного засобу, його систем, складових частин щодо наданих послуг, надає споживачеві гарантії відповідно до законодавства.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції про те, що при не встановленій панелі управління автомобіль не може експлуатуватися, а тому він не міг завершити ремонт без встановлення цієї панелі, а позивач не змогла б використовувати автомобіль, а також про те, що без належного встановлення та монтажу подушок безпеки, зокрема блоку управління подушок безпеки, автомобіль вважається небезпечним і таким, що не відповідає технічним вимогам, а тому подібний автомобіль також не може піддаватися експлуатації.

Проведення додаткових робіт та використання додаткових матеріалів, що було оформлено відповідачем рахунком від 09.01.2015 №1019054 на суму 31 497,61 грн., охоплюється змістом самого зобов'язання за договором побутового підряду укладеного між сторонами, оскільки у разі їх не проведення відповідачем, останнім було б допущено неналежне виконання свого зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з тим, що ремонті роботи виконанні відповідачем без порушенням розумних строків, а з боку відповідача не було допущено порушення зобов'язання, яке полягає у простроченні його виконання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову, з огляду на таке.

02.09.2014 відповідачем прийнято від позивача належний їй автомобіль Land Rover Range Rover Evoque для проведення його відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди.

Попередній обсяг ремонтних робіт та необхідних робіт був зазначений відповідачем у рахунку № 1017240 від 22.09.2014 на суму 337 805,67 грн., який повністю оплачений страховою компанією ОСОБА_1

В ході проведення ремонту автомобіля виникла необхідність у проведенні додаткових робіт та заміні певних запчастин, не вказаних у зазначеному вище рахунку: заміни решітки радіатора, контактної групи керма з підігрівом, модулю подушок безпеки та блоку системи безпеки.

Про необхідність здійснення додаткових робіт і закупівлі додаткових запчастин відповідач по телефону повідомив позивача та третю особу, і, отримавши від ОСОБА_1 усні погодження на здійснення додаткових робіт і закупівлю додаткових запчастин, оформив замовлення на сервіс №167300 від 10.12.2014.

ОСОБА_1 оспорює факт надання нею згоди на проведення додаткових робіт та заміну запчастин зазначених у замовленні на сервіс №167300 від 10.12.2014, та стверджує, що відповідач нав'язав їй додаткові оплачувані послуги, тим самим порушив ч. 3 ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Проте, із змісту листів ОСОБА_1 направлених на адресу відповідача від 08.12.2014 та від 25.12.2014 слідує, що остання вимагала від останнього повернення автомобіля з проведеними усіма необхідними роботами та заміною/ремонтом усіх необхідних частин. Таким чином, фактично обсяг ремонтних робіт та заміну запчастин залишаючи на розсуд відповідача. При цьому позивачем не було чітко зазначено, що додаткові роботи та заміну запчастин зазначені у замовленні на сервіс №167300 від 10.12.2014 проводити не потрібно.

Крім того, без виконання вказаних додаткових робіт та заміни запчастин експлуатація автомобіля відповідно існуючих технічних регламентів була б неможливою.

Разом з тим, сторонами по справі не заперечується, що автомобіль перебуває у володінні та користуванні позивача. Будь-яких заяв про допущення відповідачем у роботі відступів від умов договору або інших недоліків до останнього вона не пред'являла. Отже, ОСОБА_1 є такою, що прийняла роботу виконану відповідачем.

Фактичні дії позивача свідчать про висловлення нею згоди на проведення додаткових робіт та заміну запчастин, що в свою чергу свідчить про зміну умов договору побутового підряду, укладеного сторонами раніше, та відповідає положенням ч. 2 ст. 205 ЦК.

Згідно рахунку № 1019054 від 09.01.2015 вартість додаткових робіт та заміни запчастин склала 31 497,61 грн.

Листом від 09.01.2015 відповідачем на адресу ОСОБА_1 направлено рахунок № 1019054 від 09.01.2015. Даний лист отриманий нею 19.01.2015 року.

Факт несплати за рахунком № 1019054 від 09.01.2015 позивачем не оспорювався.

Таким чином, має місце неналежне виконання позивачем свого обов'язку за договором побутового підряду укладеного між сторонами.

За своєю правовою природою договір побутового підряду є двостороннім, відплатним та консенсуальним. За вказаним договором на замовнику лежить кореспондуючий обов'язок прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, апеляційна інстанція погоджується з тим, що ОСОБА_1 допустила прострочення по виконанню грошового зобов'язання, а тому вона відповідає перед відповідачем відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК.

Рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надала будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді