Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/138/16-ц

29 березня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Круль І.В.

з участю: секретаря Матлюк Л.Г.

позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади с. Старуня в особі Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Територіальної громади с. Старуня в особі Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнаня права власності.

Ухвалою суду в якості третіх осіб на стороні відповідача залучено ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, яка приходилася йому матір'ю. Від імені спадкодавця 06 грудня 2000 року секретарем Старунської сільської ради посвідчено заповіт на його користь. Свідоцтво про право власності на будинок отримати не може через відсутність правовстановлюючих документів.

Позивач позовні вимоги підтримав, просить постановити рішення, яким визнати його власником будинковолодіння по АДРЕСА_1

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив заяву у якій просив справу слухати в його відсутності, не заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову.

Треті особи на стороні відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_3 в поданих заявах не заперечують проти визнання права власності за позивачем.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Норма ст. 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вислухавши позивача, третю особу на стороні відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мама позивача, ОСОБА_4. Від імені спадкодавця 06 грудня 2000 року секретарем Старунської сільської ради посвідчено заповіт на користь позивача. Свідоцтво про право власності на будинок отримати не може через відсутність правовстановлюючих документів.

Відсутність правовстановлюючих документів не дають можливості в набуванні права власності. 26 січня 2016 року позивачу приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

Будинковолодіння знаходиться по АДРЕСА_1, та складається з: житлового будинку зазначеного в плані під літерою "А", літньої кухні зазначеної в плані під літерою "Б", 4-х сараїв зазначених в плані під літерами "В", "Г", "Д", "Ж", вбиральні зазначеної в плані під літерою "З", колодязя зазначеного в плані під №1, огорож зазначених в плані під №2 та №3, загальною вартістю 68 865,38 грн..

Згідно ст.ст. 1217, 1235 ЦК України позивач є спадкоємцем по заповіту і бажає оформити право власності на спадкове майно.

Станом на 15 квітня 1991 року, на час припинення колгоспного двору в селі Ластівці Богородчанського району Івано-Франківської області в господарстві ОСОБА_4 (зареєстрованого в погосподарській книзі № 21 за особистим рахунком № НОМЕР_1), були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 - мати позивача, яка була головою колгоспного двору; члени колгспного двору: позивач - ОСОБА_1, іі син, треті особи: ОСОБА_2 - невістка; та внуки ОСОБА_1, ОСОБА_3, які проживали та продовжують проживати. Згідно із записом у погосподарській книзі спірний будинок станом на 1 січня 1991 року належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір. ( а.с.44).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Із здобутих у справі доказів суд вважає, що оскільки спірне будинковолодіння входило до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: головою - спадкодавець, членами - позивач та треті особи, відтак вказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності, в якому частки його членів є рівними, тобто по 1/5 кожному, то таке право збереглося після припинення його існування. Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставились.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведено, що ОСОБА_4 була власником 1/5 частини спірного будинковолодіння.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця права на спадщину.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Права власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом згідно ст.328 ЦК України.

При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/5 частину будинковолодіння.

Право власності на нерухомість у відповідності ст. 182 ЦК України підлягає державній реєстрації.

На підставі викладеного та керуючись ст. 71, 120-126 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., ст. 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1233, 1235,1236, 1245, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України,; ППВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, ППВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року та керуючись ст.10, 11, 58-60, 158, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади с. Старуня в особі Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання права власності, - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на 1/5 будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, та складається з: житлового будинку зазначеного в плані під літерою "А", літньої кухні зазначеної в плані під літерою "Б", 4-х сараїв зазначених в плані під літерами "В", "Г", "Д", "Ж", вбиральні зазначеної в плані під літерою "З", колодязя зазначеного в плані під №1, огорож зазначених в плані під №2 та № 3, загальною вартістю 68 865,З8 грн.

Право власності на 1/5 будинковолодіння підлягає державній реєстрації.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча Круль І.В.