У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Максимчук З.М., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

14 січня 2016 року ПАТ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року №0710/77.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Приват банк" заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року в сумі 17 851.02 дол.США, що за курсом 23.45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08 грудня 2014 року складає 418 606 грн. 42 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват банк" судовий збір в розмірі 3 139 грн. 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват банк" судовий збір в розмірі 3 139 грн. 55 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував перебування відповідача на службі в зоні АТО, тому забезпечити явку представника було не можливо, було проігноровано обставини справи стосовно тимчасової неможливості виконання зобов'язання за кредитним договором, судом не враховані наявні судові рішення щодо предмета спору, суд не взяв до уваги квитанції з банку про своєчасне внесення платежів за кредитним договором до грудня 2013 року.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, 30 жовтня 2007 року між ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №0710/77, за умовами якого кредитодавець надав, а позичальник одержав 60 000 доларів США кредиту, зобов'язавшись повернути кошти у термін до 15 жовтня 2012 року згідно з графіком погашення заборгованості та сплативши за використання кредитних коштів проценти у розмірі 14% річних.

В забезпечення кредитного договору від 30 жовтня 2007 року, між кредитором та поручителем ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0710/77/ДП, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, зокрема і тих, що виникнуть у майбутньому, що випливають з умов кредитного договору.

В наслідок порушення взятих на себе зобов'язань станом на 08 грудня 2015 року за боржником утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 132 229, 47 дол. США, від цієї суми віднято суму у розмірі 82 239.05 доларів США, яка була стягнута з відповідача заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1046 та 1054 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені, суд першої інстанції врахувавши положення ч.3 ст. 551 ЦК України та прийшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру неустойки з 36045,31 дол. США до 3905,91 дол. США.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині нарахування штрафу за порушення умов договору, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, зазначене узгоджується з правовою позицією яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Посилання апеляційної скарги щодо подвійного стягнення заборгованості, не заслуговує на увагу, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення заборгованості за кредитним договором є різними формами цивільно-правової відповідальності. Тому за наслідками звернення стягнення на іпотечне майно підлягатиме стягненню лише той розмір заборгованості, який є різницею між вартістю реалізованого предмета іпотеки і несплаченим боргом за кредитним договором.

Відповідно до абз.2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України - виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов'язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема, сплати процентів, пені до моменту належного виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді : З.М. Максимчук

С.В. Хилевич