22-ц/775/239/2016(м)
Категорія 46 Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Бугрим Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі :

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Биліни Т.І, ОСОБА_1.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 26 січня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житлом.

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3. про визнання її такою, що втратила право користування житлом..В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі договору купівлі - продажу йому належить ? частина жилого будинку, яка розташована по переулку Пляжному,6 в м. Маріуполі. В цьому будинку була зареєстрована відповідач, яка 22 квітня 2014 року таємно покинула будинок та вивезла речі. За рішенням суду з нею було розірвано шлюб 19 червня 2014 року. Між тим, відповідач у звязку із зміною місця проживання не знялася з реєстрації в належному йому будинку , фактично проживає в приватизованої квартирі АДРЕСА_1. Факт не проживання відповідача підтверджується актом, складеним головою комітету самоорганізації населення « Слободка Гавань «.На підставі ст.71 ЖК України просив визнати відповідача особою, яка втратила право користування жилою площею .

Упослідуючому, позивачем були змінені підстави позову зі ст.71 ЖК України на ст.. 405 ч.2 ЦК України. ( а.с. 42- 2 зв. Т. 1 )

Рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

На вказане рішення суду ним була подана апеляційна скарга у якій ставиться питання про скасування судового рішення, оскільки судом дана невірна оцінка наданим доказам, не враховано ,що відповідач вибула зі спірного будинку за своєю волею та переїхала проживати в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 у якій їй належить ? частка на праві власності , тому відповідач забезпечена житлом. В той же час відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження поважності причин не проживання у будинку. Не знайшло підтвердження у судовому засіданні посилання відповідача на зміну замків у будинку і з цього приводу вона не надала суду доказів, не зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримували доводи апеляційної скарги , просили рішення суду скасувати , постановити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін та відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін , адвоката , перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , рішення суду скасуванню , а по справі слід постановити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить перешкоди для проживання відповідача та не довів у судовому засіданні про, те що відповідач не проживає у спірному жилому будинку більш ніж один рік без поважних причин.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам , окрім того , судом неповно зясовані обставини справи..

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідач вселилась та була зареєстрована в жилому ІНФОРМАЦІЯ_2 в м Маріуполі у звязку з реєстрацією шлюбу та створенням сімї з ОСОБА_2 , якому належить ? частина цього будинку на праві приватної власності .

22 квітня 2014 року відповідач виїхала із вказаного жилого будинку та перейшла проживати у квартиру № 39 будинку № 165 по улиці Олімпійської у м. Маріуполі у якій їй належить на праві приватної власності ? частина цієї квартири. Одночасно відповідач забрала належне її майно.

Вказані факти та обставини підтверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду 24 лютого 2016 року із яких вбачається , що вона після сварки з чоловіком, (який з її слів занадто економив електроенергію та примушував її сидіти вдома увечері у темряві) , через декілька днів у його відсутність 22 квітня 2014 року вивезла належне її майно. Для цього вона напередодні найняла мікроавтобус та запросила двох робітників з роботи , які допомагали її погрузити майно. Зокрема, вона вивезла диван , пральну машину - автомат, мікрохвильову піч, посуд та особисті речі. Зазначене майно завезла у квартиру АДРЕСА_2 у якій мешкає до цього часу. Вказана квартира була приватизована разом з донькою ОСОБА_5 і їм належить по ? частини квартири на праві приватної власності .

Із пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається , що дійсно відповідач у його відсутність , коли він знаходився на роботі , без його згоди, таємно від нього вивезла сумісне майно в тому числі і єдиний диван на якому вони спали вдвох і він взагалі залишився без спального місця. Упослідуючому, за його позовом між ними 19 червня 2014 року на підставі рішення суду було розірвано шлюб. З 22 квітня 2014 року до цього часу відповідач не зверталась до нього з вимогами щодо вселення у квартиру та не предявляла таких вимог у суді.

Вказані факти сторонами не оспорювались та не заперечувались.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим той факт, що відповідач ОСОБА_3 дійсно не проживала у спірному жилому будинку на час звернення позивача до суду з позовом ( 21.08.2015 року ) 1 рік та 4 місяці.

Перевіряючи причини не проживання відповідача у спірному жилому будинку колегія суддів вважає , що вони не є поважними.

Відповідач не довела в судовому засіданні факту заміни замків позивачем у спірному будинку , а її посилання на те, що вона намагалась відкрити двері тим же самим ключем є непереконливими, оскільки окрім неї та її рідної сестри ОСОБА_6 цей факт переконливими доказами не підтверджується.

З цього приводу вона не зверталась до суду з відповідним позовом про захист порушеного права . Посилання відповідача на те, що вона зверталась до прокуратури щодо перешкод, які чинив позивач для проживання у спірному жилому будинку також є непереконливими, оскільки як вбачається з листа - відповіді начальника Маріупольського управління ГУ МВС України в Донецькій області від 05.08.2014року на її звернення до прокуратури відповідач скаржилась на те , що колишній чоловік ОСОБА_2 відмовляється надати до судового засідання з розподілу спільного майна оригінали документів на спільне майно, погрожує та шантажує її . В ході перевірки не встановлено порушень прав відповідача з боку ОСОБА_2 , а тому підстав для проведення з ним профілактичної роботи у працівників міліції не було ( а.с.71, 73 т. 1).

Інших доказів щодо перешкод з боку позивача для проживання у спірному жилому будинку відповідач суду не надала.

Окрім того , як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 20 жовтня 2014 року відповідач в червні 2014 року зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та у процесі розгляду справи надавала суду чеки на придбання дверей , сантехники, будівельних матеріалів , договори на здійснення послуг по демонтажу та встановленню вікон та дверей у спірному жилому будинку. Ці факти свідчать про те , що відповідач виїжджаючі зі спірного жилого будинку вивезла не лише майно , а й забрала документи ( чеки , договори та інше ) , які потім предявила до суду , що свідчить про обдумані наміри відповідача щодо виїзду з квартири ( а.с.27- 30 т. 1).

Також ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до позивача про відшкодування витрат на ремонт домоволодіння, що вбачається з ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 червня 2015року ( а.с. 34 т. 1 )

Прослуховуванням технічного запису пояснень позивача встановлено , що в судах першої інстанції її надавалась юридична допомога адвокатами і тому відповідач не була позбавлена можливості у випадку перешкод з боку позивача для проживання у спірному жилому будинку, звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Таким чином , колегія суддів доходить висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 не проживала у спірному жилому будинку розташованому по вулиці Пляжній № 6 у м. Маріуполі більш ніж один рік без поважних причин , а тому на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України вона втратила право користування цим житлом.

Вказані факти та обставини у повному обсязі не були враховані судом першої інстанції, що призвело до помилкових висновків, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення , яким слід задовольнити позовні вимоги.

В порядку ст. 88 ЦПК України позивачеві на користь якого постановлено судове рішення слід стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору при подачі позову та при подачі апеляційної скарги в сумі 389 грн. 76 коп .( 121 грн. 80 коп. + 267 грн. 96 коп.). Окрім того, з відповідача на користь держави слід стягнути недоплачений позивачем судовий збір при подачі позову в сумі 121 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 , 309, ч.2 ст. 314 , 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 26 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою , що втратила право користування житлом в будинку № 6 по переулку Пляжному в м. Маріуполі Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 389 ( триста вісімдесят девять ) грн.. 76 коп., та на користь держави судовий збір у сумі 121 ( сто двадцять одна ) грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили .

Судді :