Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/1259/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/818/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_5, якому на праві приватної власності належало 46/75 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 600 кв.м. За життя ОСОБА_5 залишив заповіт, яким заповідав все своє майно позивачу.

20.04.2013 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька як єдиний спадкоємець за заповітом, також, просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 21.01.2015р., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Вирішити питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 у позасудовому порядку не можливо, тому позивач вимушена звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на 46/75 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 46/75 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2015 року виправлено описку в рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, викладено резолютивну частину рішення суду в наступній редакції: Визнати за ОСОБА_4 право власності на 46/75 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом після померлого ОСОБА_5; особи, які мають права на обов'язкову частку у спадщині, на час ухвалення судом рішення відсутні. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 звернулася до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено. Тому, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно у вигляді 46/75 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, погодитися з висновками суду щодо задоволення позовних вимог не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 на праві власності належало 46/75 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у т.ч., 7/25 - на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння № 437 від 12.06.1985 року, 1/3 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1994 року (а.с. 15, 17, 24-27, 97, 98).

З копії заповіту від 16.03.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. видно, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право, в тому числі належний йому на праві приватної власності жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_4. На неї ж поклав обов'язок надати право довічного проживання в зазначеному будинку Бешляга Катерині Сергіївні (а.с. 14).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 13).

Позивач є донькою ОСОБА_5 (а.с. 11, 12).

Як видно з копії спадкової справи № 207/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 (а.с. 44-79), позивач у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини, а саме 20.04.2013р., звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. У заяві зазначала, що крім неї є інші спадкоємці, передбачені ст. 1241 ЦК України, дочка спадкодавця - ОСОБА_8, 1970р. народження, та дружина спадкодавця - ОСОБА_7, 1933р. народження.

Також, із заявою про прийняття спадщини за законом, згідно зі ст. 1241 ЦК України, у встановлений законом 6-місячний строк з дня відкриття спадщини, а саме 18.05.2013р., звернулася дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_7, 1933р. народження. У заяві остання зазначала, що крім неї є інші спадкоємці, спадкоємець, передбачений ст. 1241 ЦК України, дочка спадкодавця - ОСОБА_8, 1970р. народження, та спадкоємиця за заповітом - дочка спадкодавця ОСОБА_4, 1966р. народження

27.11.2013р. ОСОБА_7, 1933р. народження, подала до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 59зв.).

Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. від 27.11.2013 року, було відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка - ОСОБА_5, так як спадкоємцем правовстановлюючий документ на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не наданий (а.с. 69).

Отже, і позивач, і ОСОБА_7 є спадкоємцями, що прийняли спадщину.

21.01.2015р. представник позивача - ОСОБА_10 подав до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про видачу на ім'я ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 78).

Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. від 21.01.2015 року, було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька - ОСОБА_5, оскільки представником спадкоємця правовстановлюючий документ на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не наданий (а.с. 8, 78зв. - 79).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 95, 124).

З копії заповіту від 22.11.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори видно, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідає онучці - ОСОБА_3 (а.с. 125).

ОСОБА_3 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 126).

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що вирішенням спору безпосередньо зачіпаються права та законні інтереси ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Так, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. За наявністю спадкоємців, які прийняли спадщину, Запорізька міська рада не є належним відповідачем у справі.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи справу, не встановив коло осіб, які мають право на спадкове майно, розглядав справу без участі ОСОБА_7, яка була належним відповідачем у справі, а не Запорізька міська рада, як помилково вважав суд першої інстанції. ОСОБА_7 не була залучена до участі у справі, що позбавило її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення. А після смерті ОСОБА_7 суд не зупинив провадження у справі, не залучив правонаступників померлої ОСОБА_7 до участі у справі.

Розгляд справи по суті спору з неналежним відповідачем позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач не зазначив інших спадкоємців, а суд першої інстанції не з'ясував коло належних відповідачів та, в порушення вимог ст. 33 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення їх до участі у справі та правові наслідки щодо нереалізації такого права. Усунути вказані недоліки на стадії апеляційного розгляду справи неможливо. Цивільний процесуальний Кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі як співвідповідача, вирішити справу як суд першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За викладених обставин ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

При скасуванні рішення суду із зазначених підстав апеляційний суд не дає правової оцінки щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки вони можуть бути предметом розгляду судом першої інстанції при повторному зверненні позивача до суду до належного відповідача (відповідачів) для вирішення спору по суті.

Крім того, на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 019,40 грн. (а.с. 120).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 4 019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: