Справа № 487/8635/15-ц
Провадження № 2/487/406/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі:

головуючий - суддя - Біцюк А.В.,

за участю

секретаря - Бавикіної Т.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) в особі представника за довіреністю ОСОБА_4, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №0 від 24.04.2007 року (далі Договір) у сумі 29 382,61 дол. США заборгованості по кредиту та процентам, 67787,80 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також судових витрат у розмірі 11 162,37 грн., мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_3 не виконує належним чином зобовязання по виплаті кредиту, який йому було надано позивачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 24 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивачем було надано відповідачу 76 700,00 дол. США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23.04.2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дня видачі кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі. Однак відповідачем порушено умови договору по сплаті кредиту та процентів за користування ним, в звязку із чим утворилася вищевказана заборгованість, яку Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» просило стягнути на його користь з ОСОБА_3

15.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсиббанк», в якій просив визнати кредитний договір №0 від 24.04.2007 року недійсним, як такий, що укладений шляхом омани ОСОБА_3, також умови договору містять дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки. Крім того, п.4.5. оспорюваного правочину обмежує права на укладання договору поруки по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб без попередньої письмової згоди банку, що є порушенням вимог Конституції України, ЦК України. Виходячи з вищенаведеного, просив визнати зазначений кредитний договір недійсним.

15.01.2016 року зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом в одному провадженні.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, що викладені у позовній заяві. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вимоги первісного позову не визнав у повному обсязі, при цьому факт отримання кредиту та розрахунок заборгованосты не оспорював. Зустрічний позов підтримав, просив суд про його задоволення з підстав, що викладені у позовній заяві.

В обгрунтування вимог зустрічного позову вказує, що з умов кредитного договору вбачається, що кредит було надані в споживчих цілях, тому оспорюваний договір являється договором споживчого кредиту. При цьому, банком не було дотримано вказаних вимог та не надано відповідачу повної і достовірної інформації про укладення договору споживчого кредиту, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», а саме про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що б дало змогу зрозуміти позивачу, що при виборі даного виду кредитування всі валютні ризики покладаються саме на нього. Крім того, п.1.3.1, 1.3.2 та 9.2 оспорюваного кредитного договору містять дискримінаційні умови зміни відсоткової ставки , тобто в силу п.4 ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» являються несправедливими, що тягне недійсність цих пунктів. Також п.4.5,4.8, 9.12 кредитного договору обмежують права відповідача, є несправедливими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів, в звязку із чим для споживача існував ризик помилково чи внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги, а тому зустрічний позов обґрунтований належними доказами та ґрунтується на нормах законодавства.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне Акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «Укрсиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору, Позивач надав Відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 76 700,00 (сімдесят шість тисяч сімсот) дол. США, 00 центів, а Відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23.04.2018 року та сплачувати протягом тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних.

Згідно з пунктом 7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної за кредит пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні та валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.

Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов Кредитного договору відповідач свої зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до графіку погашення кредиту, не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 04.11.2015 року у нього виникла заборгованість за кредитом та процентам у розмірі 29 382,61 доларів США та 67 787,80 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з строкової заборгованості за кредитом 17 431,88 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом 7 553,28 дол. США, строкової заборгованості за процентами 361,74 дол. США, простроченої заборгованості по процентам 4 035,71 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 44 953,01 грн., заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів 22 834, 79 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості станом на 04.11.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України в разі порушення умов кредитного договору банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, сплати відсотків та можливої неустойки, і достроково стягнути суму заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків і штрафних санкцій, направивши відповідну письмову вимогу позичальнику.

Розділом 11 умов кредитного договору передбачено, що відповідно до ст..ст.525,611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадках настання обставин, визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення - вимоги про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення від Банку, що було зроблено банком у даному випадку і підтверджується копією листа приєднаного до матеріалів справи від 22.06.2015 року. Проте, після направлення такої вимоги відповідачу, погашення простроченої кредитної заборгованості так і не відбулося.

Оскільки, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ, тобто стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті, не суперечить чинному законодавству.

Те, що ПАТ «УкрСиббанк» має право здійснювати валютні операції стверджується копією ліцензії № 75 та копією дозволу № 75-2 від 24 грудня 2001 року, тому борг підлягає стягненню в іноземній валюті. Така позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст.ст.526, 530, 610, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, оскільки договір було укладено в доларах США і позивач просить стягнути долари США (по кредиту та процентам), стягненню підлягає сума кредиту та процентів в доларах США, із зазначенням еквіваленту в національній валюті станом на дату постановлення рішення суду, а саме згідно офіційного курсу НБУ- 25,944535 грн. за 1 долар США (25,944535грн. х 29382,61 дол. США = 762318,15 грн.).

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову враховуючи наступне.

Як стверджує позивач та його представник за зустрічним позовом, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому до нього застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, ОСОБА_3 вважає, що при укладанні кредитного договору, банк порушив деякі норми ЗУ «Про захист прав споживачів», не повідомивши про умови кредитування, ввівши його в оману щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, Договором встановлено несправедливі та дискримінаційні умови по відношенню до відповідача.

Згідно Розділу 1-3 Кредитного договору підписанням договору позичальник підтверджує, що на дату укладання договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку №1 до договору №0 від 24 квітня 2007 року.

Підписуючи вказаний кредитний договір ОСОБА_3 погоджувався з правилами (договірними умовами) кредитування (п.п. 1.1, 1.2., 1.3.2).

З довідки-розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 вносив кошти за кредит, тобто ним не піднімалося питання про те, що банк не проінформував її щодо умов кредитного договору.

Крім того, на час укладання сторонами спірного договору 24.04.2007 року, не передбачалося заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті, так як Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину 1 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, набрав чинності лише 10 жовтня 2011 року.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, а саме зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи зустрічного позову ОСОБА_3 щодо не проінформованості його в повному обсязі про укладення договору кредиту, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент виникнення правовідносин), не попередження його про валютні ризики та інші порушення вказаного закону (несправедливість, дискримінаційність и т.і.) не знайшли свого підтвердження у суді.

Так, в пункті 9.13 Договору зазначено, що позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема на виконання вимог ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, не можна вважати збільшення відсоткової ставки відповідно до п.1.3.2 Договору дискримінаційною по відношенню до позичальника, оскільки таке збільшення обумовлене об'єктивними чинниками - порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежне виконання умов Договору), про що сторони заздалегідь домовились. Наявність такого пункту в Договору не створює дисбалансу інтересів на користь банку, оскільки несвоєчасне виконання умов договору позичальником вказує на виникнення додаткових ризиків неповернення кредиту позичальником банку.

Зобов'язання позичальника застрахувати майно, що передається в заставу в забезпечення виконання зобовязання по Договору (п.4.8 Договору) не підпадає під дії п.2 ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вимога застрахувати майно, що передане в заставу, встановлена законом: ст.10 Закону України «Про заставу» (за згодою сторін); ст.8 Закону України «Про іпотеку».

Не приймається до уваги посилання позивача на невідповідність пункту 9.12 Договору положенням п.2 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позичальник дав згоду на вилучення продукції та звернення за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб.

Доказів введення Банком позичальника в оману при укладенні договору, відповідачем, його представником суду не надано.

Вимога про встановлення нікчемності окремих положень Договору, про що зазначено в зустрічному позові, відповідачем не заявлялась.

Враховуючи викладене, вимога ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 по кредиту та процентам в сумі 29382,61 доллар США, що еквівалентно 762318 (сімсот шістдесят дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 15 коп. та пеню в сумі 67787 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 80 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання кредитного договору №0 недійсним залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк"судовий збір в сумі 11162,37 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня оголошення., а особами які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час оголошення, в той же строк з моменту отримання копії рішення суду.

СУДДЯ А. В. БІЦЮК