Справа № 580/678/16-ц
Номер провадження 2/580/290/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Лебединський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді - Гури А. О.,

секретаря судового засідання - Ткаченко Я.О.

з участю:позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Лебединський Машинобудівельний дослідно-експериментальний завод «Темп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційних втрат за несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, який після уточнення мотивує тим, що з 2002 року він працював в ПАТ «Лебединський Машинобудівельний дослідно-експериментальний завод «Темп» на посадах охоронника та бухгалтера. 11.02.2015 року він був звільнений з роботи. При звільненні з ним не був проведений розрахунок по не оспорюваній роботодавцем (відповідачем) сумі 13418 грн. 81 коп. за період роботи з квітня 2014 року до 11 лютого 2015 року.

За його заявами 22.12.2014 року був виданий судовий наказ № 580/2151/14-ц , згідно з яким на його користь була стягнута заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 7887 грн. 86 коп. З листопада 2014 року по лютий 2015 року утворилася нова заборгованість і судовим наказом № 580/479/15-ц від 06.04.2015 року Лебединського районного суду Сумської області було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5530 грн. 95 коп., але жодної копійки по цих виконавчих провадженнях йому не сплачено, хоч виконавчі листи перебувають на виконанні у відділі ДВС Лебединського міськрайонного управління юстиції. З врахуванням вже винесених судових наказів, час затримки проведення розрахунку при звільненні на день розгляду справи становить 320 робочих днів. При середньоденному заробітку 68.47 грн. заробітна плата за цей час становить 21910.40 грн., ( 320 х 68.47 = 21910.40).

Крім того, в звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, він має втрати частини заробітку відповідно до індексу інфляції зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, яка, відповідно до ст..3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний період на індекс інфляції в період виплати доходу. Згідно з проведеними ним розрахунками, інфляційні втрати за період з квітня 2014 року до 01.05.2016 року становлять 7175.72 грн.

Тому він звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2014 року по 26.05.2016 рік в сумі 21910.40 грн., інфляційні втрати за період затримки виплати заробітної плати у розмірі 7175.72 грн.. та моральну шкоду в сумі 500 грн., яку він обґрунтовує моральними стражданнями та переживаннями в звязку з неправомірними діями відповідача, який на тривалий період залишив його без засобів для існування, та необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, з проведеними позивачем розрахунками погодився та просить розглянути справу в його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Даний спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які регулюються ст..ст. 116, 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.02.2015 року звільнений з роботи з ПАТ «Лебединський машинобудівний дослідно-експериментальний завод «Темп», але при звільненні з ним не був проведений повний розрахунок у відповідності до ст.116 КЗпП України.

22.12.2014 року був виданий судовий наказ № 580/2151/14-ц , згідно з яким на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 7887 грн. 86 коп. З листопада 2014 року по лютий 2015 року утворилася нова заборгованість і судовим наказом № 580/479/15-ц від 06.04.2015 року Лебединського районного суду Сумської області було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 5530 грн. 95 коп. Дані рішення набрали законної сили і на їх виконання державною виконавчою службою Лебединського районного управління юстиції відкриті виконавчі провадження, але стягнення не проводились. Вказана заборгованість не сплачується і на день розгляду справи в суді ( 26.05.2016 р.), кількість робочих днів за цей період складає 320. Сума заробітної плати за цей період складає 21910.40грн., виходячи з середньоденним розміром заробітної плати 68.47 грн.

З проведеними розрахунками позивача відповідач погодився, їх не спростовує.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню в судовому засіданні обставини, визнані сторонами чи іншими учасниками процесу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ч.2 цієї статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невиплачену заробітну плату при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Верховного суду України № 6-64цс13 від 03.07.2013 року та № 6-76цс14 від 02.07.2014 року, які згідно зі ст. 360-7 УПК України є обовязковими для судів.

Отже, саме з 11.02.2014 року суд вважає необхідним відраховувати час затримки повного розрахунку при звільненні. Кінцевою датою проведення розрахунку вважається день перерахування спірної суми заборгованості. Фактично на день звернення позивача до суду з даним позовом відповідач не розрахувався з ним, тому суд погоджується з кінцевим строком, зазначеним позивачем в уточненій позовній заяві 26.05.2016 року. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, стягненню з відповідача підлягає 21910.40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України.

Не викликає спору також вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період затримки виплати заробітної плати з 11.02.2014 року до 01.05.2016 року в розмірі 7175.72 грн.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України « Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів ( стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо).

За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Індекс інфляції встановлений: в квітні 2014 року 103,3%, в травні 2014 року 103,8%, в червні 2014 року 101,0%, в липні 2014 року 100,4% , в серпні 2014 року 100,8%, в вересні 2014 року 102,9%, в жовтні 2014 року 102,4%, в листопаді 101,9%, в грудні 103,0%, в січні 2015 року 103,1%, в лютому 2015 року 105,3%, в березні 2015 року 110,8%, в квітні 2015 року 114,0%, в травні 2015 року 102,2 %, в червні 100,4%, липні 2015р. - 99,0%, в серпні 2015р. - 99,2%, в вересні 2015р. - 102,3%, в жовтні 2015р. - 98,7%, в листопаді 2015р. - 102,0% та в грудні 2015р. - 100,7%, в січні 2016 року 109%, в лютому 2016 року 99,6 %, в березні 2016 року 101,0%, в квітні 2016 року 103,5%. Таким чином, із наданого суду розрахунку, який не спростований відповідачем, сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7175.72 грн.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій, повязаних з порушенням строків виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення трудових прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань, які він обгрунтовує: моральними стражданнями та переживаннями в звязку з неправомірними діями відповідача, який на тривалий період залишив його без засобів для існування, та необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахування принципів виваженості, розумності і справедливості, ступеню та стійкості моральних переживань позивача, та наявності причинного звязку між бездіяльністю відповідача та завданими моральними стражданнями, суд вважає, що заявлена позивачем сума для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою , а отже такою, що підлягає стягненню з відповідача в повному розмірі.

Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 95, 116, 117, 237-1 КЗпПУ, ст..ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці», суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ПАТ «Лебединський Машинобудівний дослідно-експериментальний завод «Темп» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МА 577254, виданий Лебединським МРВ України в Сумській області: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2014 року по 26.05.2016 року в сумі 21910.40 грн., інфляційні втрати за період затримки виплати заробітної плати в період з 11.02.2014 року до 01.05.2016 року у розмірі 7175.72 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн.

Стягнути з ПАТ «Лебединський Машинобудівний дослідно-експериментальний завод «Темп» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. на р/р 0214 код класифікації доходів бюджету 22030101- судовий збір, отримувач державний бюджет Лебединського району, Банк ГУДКУ в Сумській області МФО 837013.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення, а особами, які не були присутні в залі судового засідання при проголошенні рішення в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Гура А. О.