АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/395/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівБабенка В. М. , Захарової А. Ф.
при секретарі

Восколович-Литвин Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Першої Черкаської державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 04.10.2000 після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 19/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.01.2008 після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на 31/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_8, після чого відкрилась спадщина на належні йому 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1. Цю спадщину прийняли три спадкоємці: позивач, його брат та їх мати ОСОБА_9. 04.10.2000 на належні батькові 19/50 частин будинку Перша Черкаська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на всіх трьох спадкоємців в рівних частинах. Тобто кожен з них успадкував (19/50 : 3) = 19/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_9, у результаті чого відкрилась спадщина на отримані нею після смерті батька 19/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Спадщину після смерті матері прийняв позивач та відповідач і вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.01.2008 в Першій Черкаській державній нотаріальній конторі.

Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.10.2000 має бути визнано недійсним, оскільки в жовтні 2015 року в паперах батька він виявив заповіт, посвідчений 15.10.1986, згідно якого спадкодавець заповів належні йому 29/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд позивачу. Тобто спадкування мало відбутися не за законом, а за заповітом. Так як Перша Черкаська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом, а не за заповітом, воно повинно бути визнано недійсним.

У зв'язку з тим, що мати позивача ОСОБА_9 отримала частку з будинку по АДРЕСА_1 після смерті батька позивача у порядку спадкування за законом, а в подальшому цю частку успадкував він та відповідач, необхідно також визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.01.2008 після її смерті на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У свою чергу ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, яким просив визнати заповіт, складений ОСОБА_8 15.10.1986, недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_6 постійно тероризував батьків, вимагаючи матеріальні вигоди: то витребував 3/10 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд 24.02.1977, які подарував 23.02.1979 батькові з метою уникнення розподілу майна з двома дружинами при розлученні. Витребував також добудову значної частини будинку та гаражу.

23.12.1998 у лікарні в тяжко хворого батька ОСОБА_6 обдурив його та під психологічним тиском змусив укласти договір дарування частки майна, яке зазначено у розрахунку ідеальних часток до договору дарування на 27/50 частини з переліком конкретного майна, який є ідентичним, вказаному у заповіті 1986 року. Цей факт підтверджує вчинення двох правочинів на одне і теж саме майно, що свідчить, що волевиявлення того батька не було вільним, так як ОСОБА_6 недобросовісно бажав одержати майно батька, змусивши його в похилому віці складати правочини на свою користь, позбавивши свого рідного брата, як спадкоємця, права на спадок. Мати сторін була впевнена, що ОСОБА_6 подаровано майно та ніякого заповіту не було, так як у будинку проживали батьки, інакше її було б позбавлено права на спадщину щодо обов'язкової частки. Крім того, ОСОБА_6 згідно заповіту і договору дарування є власником 112% всього майна, яке належало обом батькам. ОСОБА_6 знав, що в договорі дарування і в заповіті зазначено одне і те ж майно, тому на протязі 15 років після смерті батька та 8 років після смерті матері не порушував питання про спадкування за заповітом.

Вказує, що одне і те ж майно є предметом договору дарування, який вже виконано, та спірного заповіту. У зв'язку із наявністю у діях ОСОБА_6 складу шахрайства, просить суд повідомити про це правоохоронні органи.

Далі ОСОБА_7 21.12.2015 відповідним письмовим клопотанням змінив вимоги свого зустрічного позову, яким остаточно просив відмовити у первісному позові та повідомити правоохоронні органи про неправомірні дії ОСОБА_6

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2015 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 (позивач за первісним позовом) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його вимог. В обґрунтування вказує на те, що він, вступивши в управління спадковим майном, є таким, що прийняв спадщину за заповітом, отже висновки суду першої інстанції про протилежне щодо здійснення спадкування за заповітом 1986 року є помилковими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що при розгляді даного спору по суті встановлено той факт, що ОСОБА_6 у встановлений шестимісячний строк вчинялися дії, спрямовані на прийняття ним спадщини за законом, про що свідчить подана ним заява до нотаріальної контори. При цьому дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом судом не встановлено, що за замістом ч.2 ст.553 ЦК УРСР свідчить про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд правомірно виходив з того, що він по своїй суті фактично є запереченням проти основного позову ОСОБА_6

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, який є батьком сторін у справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина на 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1. Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли три спадкоємці: сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і дружина ОСОБА_9, та 04.10.2000 Першою Черкаською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на всіх трьох спадкоємців в рівних частинах на майно, яке складається з 19/50 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Далі ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, яка є матір'ю сторін у справі, після чого відкрилася спадщина на отримані нею після смерті ОСОБА_8 19/150 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1. 22.01.2008 державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є власниками по ? частини майна померлої ОСОБА_9, яке складається з 31/150 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини у справі не оспорюються.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася у 2000 році, тому до вказаних правовідносин необхідно застосовувати матеріальний закон, чинний на той час. Згідно до ЦК УРСР (1963року) не існувало конкретної правової норми щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, аналогічної закріпленій у ст. 1301 чинного цивільного кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання свідоцтва по спадщину недійсними, суду необхідно виходити з того, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та видається на відповідній правовій підставі.

Таким чином, у разі визнання неправомірності дій та (або) підстав, відповідно до яких було видано свідоцтво про право на спадщину тягне за собою визнання самого свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Згідно ст.ст. 525, 527, 529 ЦК УРСР (що врегульовують правовідносини спадкування після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вбачається, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав держаній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву по прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 444 від 01.08.2000 року, заведеної після смерті ОСОБА_8 вбачається, що позивач ОСОБА_6 отримав оскаржуване ним свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі його особистої заяви від 04.10.2000 року.

Отже, ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті свого батька саме шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, спадкування за законом відбулося також на підставі відповідної його заяви щодо цього.

Аналіз статті 553 ЦК УРСР дає підстави вважати, що спадкоємець за законом або заповітом має право відмовитися від спадщини потягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно, той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, вважається таким, що відмовився від спадщини.

З пояснень допитаної у суді нотаріуса в якості свідка, за згодою обох сторін по справі, ОСОБА_10 вбачається той факт, що при вирішенні питання щодо способу спадкування після смерті ОСОБА_8 між його спадкоємцями - братом та матір»ю ОСОБА_11, розглядалася можливість спадкування ОСОБА_6 за заповітом, але ним було обрано спадкування за законом. Цей факт вона підтверджує тим, що при видачі свідоцтва на спадщину за законом з'ясовувалося питання про наявність утриманців померлого, яке згідно до чинного на той час законодавства, вирішувалося лише при наявності заповіту.

З відповіді нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори на заяву ОСОБА_6 поданої ним з приводу спадкування після смерті його батька за заповітом, вбачається, що у матеріалах спадкової справи заповіт ОСОБА_8 відсутній, тому оскільки він не був поданий спадкоємцем до нотаріальної контори для реалізації, натомість заявник просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що воля позивача, як спадкоємця, знайшла своє вираження в поданій ним заяві до нотаріальної контори про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва на спадщину саме за законом, дії нотаріуса були спрямовані на реалізацію саме цього його волевиявлення, вчинені відповідно до вимог закону, тому жодних підстав визнавати недійсним свідоцтво про спадщину за законом, видане Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 04.10.2000 після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 колегією не встановлено.

Далі, правовідносини, які виникли у ході спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 врегульовано ЦК України (2004 року)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1216 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до вимог ст.1301 ЦК України вбачається, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проаналізувавши вищевикладене у аспекті положень ч.1 ст.3 ЦПК України, позовні вимоги, спрямовані на захист відсутнього права у ОСОБА_6 щодо спадкування після смерті його батька ОСОБА_8 за заповітом, шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_9, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Інші апеляційні доводи є несуттєвими, правильності таких висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2015 у даній цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Першої Черкаської державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити .

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2015 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Першої Черкаської державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :