У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_7, ОСОБА_8, про витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року перший заступник прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - УКМПДЕКМ Харківської міської ради) звернувся до суду із указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив витребувати у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 нежитлові приміщення підвалу № № 13, 14, 14а, 14б, 14в, 14г, 15, 15а, 15б, 16, 16а, 16б, 16в, 16г, 16д, 16е, 17, 17а в літ. «А-4» загальною площею 183,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів передати зазначені нежитлові приміщення до УКМПДЕКМ Харківської міської ради за актом приймання-передачі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що перевіркою проведеною прокуратурою м. Харкова встановлено, що спірні нежитлові приміщення є власністю територіальної громади м. Харкова. Будинок АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі рішення 12-ї сесії Харківської міської ради народних депутатів від 28 вересня 1992 року та на теперішній час перебувають на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»).

Також, під час перевірки встановлено, що 25 лютого 2008 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 було укладено договір оренди спірних приміщень. У подальшому рішенням Постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 17 червня 2008 року було розірвано вказаний договір оренди, виселено орендаря ОСОБА_9 зі спірних приміщень, стягнуто з нього заборгованість за договором оренди та визнано право власності на спірні приміщення за ОСОБА_7

16 липня 2008 року господарський суд Харківської області видав наказ на виконання рішення третейського суду. 03 вересня 2008 року ОСОБА_7 подарувала спірні приміщення своєму чоловікові ОСОБА_8, який 07 листопада 2009 року продав спірні приміщення співвідповідачам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

23 квітня 2012 року господарський суд Харківської області скасував вищевказане рішення третейського суду за заявою прокурора. Під час розгляду господарським судом заяви прокурора про скасування рішення третейського суду було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, а спірні приміщення в період з 2007 року до 2012 року в оренду суб'єктам господарювання - позивачем у цій справі не передавалися.

Також звертав увагу на те, що рішенням Харківської міської ради від 28 вересня 1992 року будинок АДРЕСА_1, в тому числі спірні приміщення, було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. На теперішній час це нерухоме майно перебуває у господарському віданні КП «Жилкомсервіс». Оскільки спірне майно вибуло з володіння власника - територіальної громади м. Харкова поза його волею, а рішення третейського суду, на підставі якого було визнано право власності на спірне майно, скасоване, прокурор звернувся з віндикаційним позовом.

Посилаючись на ці обставини, прокурор вважає, що спірні приміщення мають бути витребувані у відповідачів та повернені власнику на підставі ст. 388 ЦК України, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Харківської області від 07 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 нежитлові приміщення підвалу № № 13, 14, 14а, 14б, 14в, 14г, 15, 15а, 15б, 16, 16а, 16б, 16в, 16г, 16д, 16е, 17, 17а в літ. «А-4» загальною площею 183,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 передати нежитлові приміщення підвалу № № 13, 14, 14а, 14б, 14в, 14г, 15, 15а, 15б, 16, 16а, 16б, 16в, 16г, 16д, 16е, 17, 17а в літ. «А-4» загальною площею 183,2 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до УКМПДЕКМ Харківської міської ради за актом приймання-передачі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірні нежитлові приміщення зареєстровано за відповідачами, а отже позов пред'явлено передчасно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, спірні приміщення є власністю територіальної громади м. Харкова та вибули з володіння власника поза його волею, а отже мають бути витребувані у відповідачів та повернені власнику на підставі ст. 388 ЦК України.

При цьому суд зазначав, що будинку АДРЕСА_1 не існує, а вказівка на літ. «А» біля номеру спірного будинку в додатку 1.1 до договору від 22 грудня 1995 року, у акті приймання-передачі основних фондів від 28 лютого 2007 року та у листі КП «Жилкомсервіс» від 14 лютого 2012 року є відображенням літерації будинку у технічній документації.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська