Провадження № 22-ц/773/442/16 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Осіпука В.В.,

суддів Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

за участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

22 січня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» просить його скасувати як незаконне та необґрунтоване, прийняте судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути кредитну заборгованість з відповідача ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що 17 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 100 дол. США зі сплатою 24 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 16 травня 2008 року (а.с. 6-10).

У забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору цього ж дня між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед кредитором за виконання в повному обсязі позичальником зобовязань за кредитним договором (а.с. 11).

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу № 18, відповідно до умов якого Клієнт передає (відступає) Права вимоги за кредитами Фактору (за переліком, наведеним у Додатку 1.1 (реєстр боржників) до Договору), а Фактор цим приймає Права Вимоги за кредитами, в тому числі за договорами кредиту та поруки, укладеними банком 17 листопада 2006 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 48-49).

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 своїх зобовязань належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, яка станом на 06 листопада 2008 року складала 3 490, 95 грн., що стало підставою для звернення кредитодавця до суду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2009 року з відповідачів в солідарному порядку стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 490, 95 грн. (а.с. 46-47 зворот).

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 20 червня 2012 року вбачається, що боржником ОСОБА_2 борг сплачено в повному обсязі (а.с.16).

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи дає підстави вважати, що зобовязання між сторонами спору припинилось виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК Укрїни. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що рішення Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року про стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було виконане 22 лютого 2013 року. Однак позивач повторно звернувся в суд з позовом про стягнення боргу за договором про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту та просив стягнути кредитну заборгованість станом на 15.05.2014 року в сумі 856, 56 дол. США, включивши в цю суму залишок основного боргу і відсотки, що в гривневому еквівалентні становить 10 112 грн. 31 коп., а також 1 387 грн. 48 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, і не просив застосувати відповідальність за невиконання саме грошового зобовязання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з огляду на їх безпідставність, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2009 року уже була надана правова оцінка порушенню відповідачем кредитного зобовязання та вирішено питання про стягнення усієї заборгованості за кредитним договором, тоді як строк дії кредитного договору закінчився 16 травня 2008 року, а нарахування процентів та пені за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено. Неналежно проведене виконання зобовязання тягне за собою покладення на боржника нових обовязків, передбачених ч. 2 ст. 625 України, однак з даними вимогами позивач не звертався.

Рішення суду в частині відмови в позові до відповідача ОСОБА_3 сторонами не оскаржується, тому в силу вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України на предмет законності та обґрунтованості колегією суддів не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді