печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Костишин Н.С.

за участю

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, в якій просить встановити факт недостовірності та спростувати інформацію, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в мережі Інтернет на веб-сайті http://kraina.name/.

Заявник вказує, що опублікована інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, неперевіреною та не підтвердженою доказами, оскільки він не є куратором жодних «медійних атак» на репутацію державних органів або їх посадових осіб, не є «ставленником ОСОБА_3», жодним чином не пов'язаний з «сім'єю ОСОБА_5», його діяльність на посаді Першого заступника Міністра Кабінету Міністрів здійснюється у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства України.

Заявник також зазначає, що поширення в засобах масової інформації неправдивої, неперевіреної та недостовірної інформації завдає непоправної шкоди його честі, гідності та діловій репутації, викликає до нього негативне ставлення, формує у читачів помилкове враження про те, що він є недобросовісним державним службовцем, замість виконання своїх професійних обов'язків організовує медійні атаки на органи державної влади та їх посадових осіб з метою завдання шкоди їх репутації, веде брудні ігри, на виконання вказівок вищого керівництва, не має належних ділових та моральних якостей. Окрім цього, в опублікованій статті без згоди Заявника було здійснено публічний показ його фотографії.

Заявник вказує, що відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, звертається з заявою в порядку окремого провадження, оскільки на сторінці веб-сайту http://kraina.name/ відсутня інформація про власника веб-сайту, а самостійно встановити таку інформацію не вдалося, вказує про відсутність відомостей про особу, яка поширила недостовірну інформацію.

За таких обставин, заявник просить суд встановити факт недостовірності інформації, розповсюдженої ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в мережі Інтернет на веб-сайті http://kraina.name/ та спростувати її в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 235 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності з п. 9 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно п.12 Постанови належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Судом встановлено, що 20 липня 2015 року заявником на електронну адресу, яка вказана в розділі «Контакти» на веб-сайті http://kraina.name/ - ІНФОРМАЦІЯ_3, було надіслано електронний лист з вимогою видалити недостовірну інформацію та не допускати в подальшому її поширення, а також видалити фотографію ОСОБА_2 Однак, жодної відповіді на цей лист надано не було, опубліковану статтю та фотографію Заявника не видалено.

Судом встановлено, що заявник звертався із запитами до адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет про власника веб-сайту http://kraina.name/, про що свідчать копії чеків та описів вкладення в цінні листи з відмітками пошти, проте, відповіді на вказані запити не отримав. Згідно інформації, що міститься на сайті http://kraina.name/ автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» є ОСОБА_4. Cудом взято до уваги, що його особу та місце проживання заявнику встановити не вдалося з огляду на те, що прізвища та імені особи недостатньо для встановлення такої особи та місця її проживання, як недостатньо і для встановлення дійсного автора статті, опублікованої із зазначенням лише прізвища та імені автора без зазначення жодних інших його ідентифікуючих ознак.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Згідно з п. 8.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, відомості про місце проживання/перебування особи та інші персональні дані особи надаються адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС і підрозділами ДМС за запитами осіб, органів державної влади, підприємств, установ, організацій, закладів щодо доступу до персональних даних за формою, наведеною в додатку 18 до цього Порядку, та оформлюються відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" за умови згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих персональних даних, або відповідно до вимог закону.

Форма запиту органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних, наведена у додатку 18 до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, передбачає вказівку прізвища, імені та по батькові, дати і місця народження, місця проживання, даних паспортного документа особи, персональні дані якої запитуються.

Таким чином, імені та прізвища особи недостатньо для встановлення такої особи та її місця проживання.

З наданого заявником тексту статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» вбачається, що на веб-сайті http://kraina.name/ було розповсюджено наступну інформацію:

«По достоверной информации источника из Кабмина, на самом деле куратором всех этих медийных атак является первый замминистра Кабинета министров ОСОБА_2. Это сейчас он - ставленник ОСОБА_3, а прежде тесно сотрудничавший с «семьей» ОСОБА_5, в частности беглым министром энергетики ОСОБА_7. 33-летний вундеркинд-чиновник не только избежал люстрации после Майдана, но и занял высокий пост в Кабинете министров. И теперь не брезгует любыми способами и методами для выполнения поручений своего нового шефа. Стало быть, в ближайшем будущем мы еще можем увидеть еще не одну атаку на различные министерства, чиновников, близкое окружение главы АП, или на самого Президента. Ведь вести грязные игры для ОСОБА_2 не в новинку».

Судом встановлено, що заявник з серпня 2011 року по березень 2014 року не перебував на державній службі, не займав жодних посад в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування, що підтверджується витягами із трудової книжки заявника, а також витягом із офіційного сайту Кабінету Міністрів України про ОСОБА_2, який містить інформацію про його біографічні дані, дату призначення на посаду першого заступника Міністра Кабінету Міністрів України.

З указу Президента України «Про призначення ОСОБА_7 Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 24 грудня 2012 року № 734/2012 та постанови Верховної Ради України «Про звільнення з посад членів Кабінету Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 801-VII, вбачається, що ОСОБА_7, колишній Міністр енергетики та вугільної промисловості України, про тісну співпрацю з яким заявника ідеться в статті, займав вказану посаду з 24 грудня 2012 по 27 лютого 2014.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник зайняв посаду першого заступника Міністра Кабінету Міністрів України в березні 2014 року, після відставки колишнього Президента ОСОБА_5 та його оточення.

Судом також встановлено, що до перед вступом на посаду Першого заступника Міністра Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 пройшов тривалу люстраційну перевірку, в результаті якої був призначений на цю посаду. Вказані обставини підтверджуються витягом із офіційного сайту Кабінету Міністрів України, в якому міститься інформація щодо проведення перевірки стосовно заявника, передбаченої Законом України «Про очищення влади», а також витягом про результат проведеної перевірки.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.1 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Особи, зазначені у частинах третій, п'ятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом п'яти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Так, зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: міністра, керівника центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх першого заступника, голови або члена національної комісії, що здійснює відповідно державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг.

Суд погоджується з доводами заявника, що до повноважень заявника як Першого заступника Міністра Кабінету Міністрів не належить організація «медійних атак» на органи державної влади чи їх посадових осіб, виконання вказівок вищого керівництва щодо атак на міністерства, чиновників, близьке оточення голови Адміністрації Президента, або на самого Президента.

Відповідно до п. 8 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.2009 року № 850, Перший заступник і заступники Міністра Кабінету Міністрів України згідно з визначеними Міністром Кабінету Міністрів України обов'язками: 1) спрямовують, координують і контролюють роботу структурних підрозділів Секретаріату, погоджують положення про них та пропозиції щодо структури, штатного розпису, кадрових призначень та звільнень у відповідних структурних підрозділах; 2) координують відповідно до компетенції діяльність структурних підрозділів Секретаріату щодо підготовки проектів актів законодавства та інших документів до розгляду на засіданнях урядових комітетів та засіданнях Кабінету Міністрів України, погоджують (візують) зазначені документи, а також експертні висновки до них; 3) беруть в установленому порядку участь у засіданнях Кабінету Міністрів України та урядових комітетів, представляють позицію Секретаріату під час розгляду експертних висновків до проектів актів законодавства та інших документів; 4) погоджують в установленому порядку пропозиції керівників структурних підрозділів щодо заохочення державних службовців та інших працівників Секретаріату або застосування до них у разі потреби заходів дисциплінарної відповідальності; 5) повертають в установленому порядку проекти актів законодавства та інші документи, що внесені до Кабінету Міністрів України з порушенням Регламенту Кабінету Міністрів України, а також документи з питань, що не належать до компетенції Кабінету Міністрів України; 6) проводять у разі потреби узгоджувальні наради за участю представників органів виконавчої влади з метою врегулювання розбіжностей у позиціях щодо проектів актів законодавства; 7) виконують інші функції згідно з рішеннями Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України та Міністра Кабінету Міністрів України.

Крім того, суд погоджується з доводами заявника, що розміщення статті в мережі Інтернет призвело до поширення недостовірної інформації серед невизначеного кола осіб та до нанесення суттєвої шкоди честі, гідності та діловій репутації заявника.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в мережі Інтернет на веб-сайті http://kraina.name/ інформація є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, та зважаючи на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію про заявника, невідома, підлягає спростуванню в порядку окремого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 269, 275, 277 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 57, 60, 212-215, 234, 235, 256-259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності інформації - задовольнити.

Визнати недостовірною та спростувати інформацію про ОСОБА_2, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в мережі Інтернет на веб-сайті http://kraina.name/:

«По достоверной информации источника из Кабмина, на самом деле куратором всех этих медийных атак является первый замминистра Кабинета министров ОСОБА_2. Это сейчас он - ставленник ОСОБА_3, а прежде тесно сотрудничавший с «семьей» ОСОБА_5, в частности беглым министром энергетики ОСОБА_7. 33-летний вундеркинд-чиновник не только избежал люстрации после Майдана, но и занял высокий пост в Кабинете министров. И теперь не брезгует любыми способами и методами для выполнения поручений своего нового шефа. Стало быть, в ближайшем будущем мы еще можем увидеть еще не одну атаку на различные министерства, чиновников, близкое окружение главы АП, или на самого Президента. Ведь вести грязные игры для ОСОБА_2 не в новинку».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя В.А. Писанець