АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2714/16 Головуючий 1 інст. Золотарьова Л.І.
Справа № 640/710/16-ц
Категорія: встановлення факту Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В,

суддів - Гуцал Л.В., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою, за участю заінтересованої особи Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (далі Київський ВДРАЦС РС Харківського МУЮ), про встановлення факту смерті.

На обґрунтування заявник вказав, що його хрещена мати ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 15 грудня 2015 року.

Медичний розтин трупа померлої проводився в Алчевській центральній міській багато профільній лікарні, було видане лікарське свідоцтво про смерть № 403 від 15 грудня 2015 року з довідкою про причину смерті - ішемічний інфаркт лівої тімяної частки головного мозку.

З початку тимчасової окупації частини території України померла приїздила до нього, де проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції не перебувала.

Посилаючись на те, що лікарське свідоцтво про смерть № 403 від 15 грудня 2015 року не є належним документом, у звязку з чим він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть, просив встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 15 грудня 2015 року від ішемічного інфаркту лівої тімяної частки головного мозку, зобовязати Київський ВДРАЦС РС Харківського МУЮ провести відповідну реєстрацію та видати свідоцтво про смерть.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення заяви. Зокрема зазначає, що 10 січня 2016 року він уклав з донькою померлої ОСОБА_3 договір надання правової допомоги, за умовами якого він прийняв на себе доручення на отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4

Заінтересована особа рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявник категорично заперечував про необхідність участі у справі заінтересованих осіб доньки та сина померлої; мета встановлення даного факту не зазначена; крім того ОСОБА_1 не є родичем ОСОБА_2 та не діє як її представник. Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми процесуального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (частина 1 ст. 234 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України і не є вичерпним.

За правилами частини 1 статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною ОСОБА_4 України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 15 грудня 2015 року.

Медичний розтин трупа померлої проводився в Алчевській центральній міській багатопрофільній лікарні, було видане Лікарське свідоцтво про смерть № 403 від 15 грудня 2015 року з довідкою про причину смерті ішемічний інфаркт лівої тімяної частки головного мозку.

Похована ОСОБА_2 у місті Алчевськ Луганської області.

З початку тимчасової окупації частини території України померла фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції не перебувала.

Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП (з наступними змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку окупації є 20 лютого 2014 року.

Тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 17 березня 2015 року № 254-УШ «Про визнання окремих районів місць, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» місто Алчевськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією.

З заявою про встановленням факту смерті 15 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1

Згідно Договору надання правової допомоги від 10 січня 2016 року ОСОБА_1 прийняв на себе доручення від ОСОБА_3 доньки померлої отримати свідоцтво про смерть матері.

В суді апеляційної інстанції заявник пояснив, що встановлення даного факту необхідно для оформлення спадкоємцями спадщини.

З огляду на це підстав для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 у суду першої інстанції не було.

Рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_2, померлої 15 грудня 2015 року.

Однак вимога щодо зобовязання Київський ВДРАЦС РС Харківського МУЮ провести відповідну реєстрацію та видати свідоцтво про смерть задоволенню не підлягає.

За правилами частини 5 статті 257-1 ЦПК України копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_2, яка народилася 21 січня 1938 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, померла в місті Алчевськ Луганської області від ішемічного інфаркту лівої тімяної частки головного мозку.

В задоволенні вимог про зобовязання Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції провести реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_5