У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», тертя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору, та за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2007 року № ML-201/317/2007, стверджуючи, що ОСОБА_2, як позичальник свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконував. У зв'язку з цим, станом на 11 грудня 2012 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 7 885 494 грн 37 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 797 646,25 швейцарських франків, що еквівалентно 6 830 985 грн 85 коп., сума несплачених відсотків - 90 504,61 швейцарських франків, що еквівалентно 775 075 грн 05 коп., пеня за період з 12 вересня 2009 року по 30 лютого 2012 року - 279 433 грн. 47 коп.

Посилаючись на викладене та вказуючи на те, що ОСОБА_4 є поручителем боржника, заявник просив стягнути на його користь вказану заборгованість.

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання правочину недійсним, обґрунтовуючи його тим, що 10 липня 2007 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-201/317/2007 на отримання 858 453,30 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на термін до 10 липня 2027 року. ОСОБА_4 є поручителем за договором від 10 липня 2007 року № SR-ML-201/317/2007 та майновим поручителем за договором іпотеки від 10 липня 2007 року № PML-201/317/2007, предметом якого є житловий будинок № 2-а та земельні ділянки площею 0,1 га і 0,05 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки згаданий кредитний договір вчинений ОСОБА_2 під впливом помилки та юридичною особою, яка не мала відповідного дозволу на укладення такого характеру угод, просив суд визнати спірний договір недійсним й скасувати рішення про заборону відчуження нерухомого майна визначеного договором іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними кредитний договір від 10 липня 2007 року № ML-201/317/2007 та договір іпотеки від 10 липня 2007 року № PML-201/317/2007.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені реєстраційні записи від 10 липня 2007 року № 5271056, № 5271101, № 5271134 про заборону відчуження нерухомого майна.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про державну реєстрацію договору іпотеки від 10 липня 2007 року № PML-201/317/2007 та про заборону відчуження нерухомого майна.

Визнано, що розмір грошових коштів, які ОСОБА_5 повинен повернути ПАТ «ОТП Банк», становить 1 688 334 грн 83 коп.

У задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 888 150,86 швейцарських франків, що еквівалентно 21 777 459 грн 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (cт. 229 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст.554 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» і відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що сторони спірного кредитного договору досягнули згоди з усіх його істотних умов, добровільного підписали його і протягом п'яти років виконували його умови, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Водночас апеляційний суд правильно встановив, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов спірного кредитного договору у нього виникла заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» та прийшов до правильного висновку про необхідність її стягання з боржника і поручителя у солідарному порядку.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», тертя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору, та за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак