Провадження 2/127/80/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 про визнання права власності, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 мотивував позов тим, що 05.07.2013 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21134, реєстраційний номер НОМЕР_1. На момент продажу автомобіль був знятий з обліку в органах ДАІ, вартість визначна в 25100 грн. Відповідно до п.4.2 продавець зобовязався передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією. Відповідно до п.6.1 право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару.

До підписання даного договору відповідач надав позивачеві для ознайомлення наступні документи: копію рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25.02.2013 року №136/31/13-ц про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу транспортного засобу АТ «Ощадбанк» в особі філії Вінницьке обласне управління, копію висновку про вартість майна предмету продажу станом на 23.11.2012 року, копію облікової картки №19211894 від 06.06.2013 року щодо зняття автомобіля з реєстраційного обліку. Також був предявлений автомобіль, ключі, транзитний номер 02АК6304, свідоцтво про реєстрацію САР019820.

На виконання умов договору позивач 05.07.2013 року гроші в сумі 25 100 грн., згідно квитанції №40337640, проте банк не передав йому автомобіль. Позивач неодноразово звертався із вимогою до відповідача передати товар, проте заступник начальника Філії Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» безпідставно відкладав передачу автомобіля, а згодом почав уникати спілкування.

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 328, 334, 526, 611 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21134, 2011 р.в., зеленого кольору, кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №84 та зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» передати йому даний транспортний засіб, ключі від нього, транзитний номер 02АК6304, свідоцтво про реєстрацію САР019820.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позов та пояснила, що ОСОБА_1 сплатив кошти за автомобіль, що підтверджується квитанцією, і правомірно набув права власності, проте не може зареєструвати в ДАІ автомобіль на своє імя, оскільки банк не передав йому цей транспортний засіб. Згодом він дізнався, що автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 сином заступника начальника філії. Оскільки право ОСОБА_1 порушене, банк гроші не повернув, просила визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль та зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» передати ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 21134, 2011 р.в., кузов/рама ХТА211340В5036634.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Суду пояснив, що він кілька років співпрацював із ОСОБА_5 як уповноваженим представником банку з приводу придбання автомобілів, що перебували у заставі банку. Автомобіль ВАЗ 21134 він вирішив придбати для себе, тому в приміщенні кабінету заступника начальника філії ОСОБА_5він передав йому кошти в сумі 25100 грн., а ОСОБА_5 вніс гроші в касу банку від його імені та віддав квитанцію. Він підписав договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі автомобіля, проте автомобіль він одразу не отримав, оскільки був спір із господарем і ОСОБА_5 йому сказав зачекати. Потім він почав звертатись із усними і письмовими скаргами, але автомобіль так йому і не передали. Наголосив, що він свої кошти заплатив за транспортний засіб, ОСОБА_5 йому грошей не позичав. В даний час автомобіль належить сину ОСОБА_5, проте його права порушені і він просив позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 30-31). Суду пояснив, що згідно договору купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05.07.2013 року банк, в особі заступника начальника управління ОСОБА_5, продав ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 21134, який перебував в заставі по кредитному договору і був знятий з обліку для продажу. Кошти в сумі 25 100 грн. були внесені в касу банку 05.07.2015 року (заява на переказ готівки №40337640) та в повному обсязі зараховані банком в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.07.2013 року ОСОБА_1 отримав цей транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію САР №019820, ключі, транзитний знак 02АК6304. Таким чином, сторони виконали свої зобовязання у повному обсязі, тому позов ОСОБА_1 вважає безпідставним. Також зазначив, що з приводу передачі автомобіля ОСОБА_3 проводиться службове розслідування.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що станом на 05.07.2013 року він працював заступником начальника філії ПАТ «Державний ощадний банк» і відповідав за погашення проблемних кредитів. З ОСОБА_1 був знайомий протягом тривалого часу, оскільки він неодноразово придбавав заставні автомобілі. Також він виявив бажання придбати автомобіль ВАЗ 21134, тому 05.07.2013 року були підготовлені і підписані договір купівлі-продажу автомобіля та акт прийому-передачі, однак за домовленістю із ОСОБА_1 кошти в сумі 25100 грн. він сплатив в касу банку свої, оскільки ОСОБА_1 пояснив, що не мав такої суми. Він передав ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, але автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі не передавав. Оскільки ОСОБА_1 грошей йому не повернув, за його вказівкою довідка-рахунок була виписана на його сина ОСОБА_3 і автомобіль тепер перебуває у його власності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що спірний автомобіль був в заставі банку і з метою його продажу за рішенням суду він зняв автомобіль з обліку, а в подальшому за дорученням виписав довідку-рахунок в ПП «Гермес» на імя ОСОБА_3 Хто сплачував кошти за автомобіль не знає, а із розмов з ОСОБА_5 він зрозумів, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були стосунки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працював на посаді провідного економіста в ПАТ «Державний ощадний банк України» і влітку 2013 року ОСОБА_1 виявив бажання придбати автомобіль ВАЗ 21134. У його присутності позивач передав ОСОБА_5 гроші 25100 грн., які останній сплатив через касу і квитанцію віддав ОСОБА_1, проте автомобіль не був йому переданий. ОСОБА_8 деякий час ОСОБА_5 сказав, що розрахувався із ОСОБА_1 і він відмовився від автомобіля, тому довідку-рахунок слід виписати на його сина, що і було зроблено.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.02.2013 року №136/31/13-ц звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки ВАЗ 21134, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2011 р.в., кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №84, що належав на праві власності ОСОБА_6 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК180435 (а.с. 8-9). За рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» надано право від імені ОСОБА_6 укласти договір купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ, а також надано всіх повноважень, необхідних для продажу.

05.07.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» -ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого продавець зобовязався продати, а покупець зобовязався купити та оплатити вартість транспортного засобу (п. 1.1). Предметом договору, відповідно п.2.1 договору, є транспортний засіб марки ВАЗ модель 21134, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2011 р.в., зеленого кольору, кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №84. Відповідно до п.2.2 договору товар на момент продажу знятий з обліку в органах ДАІ. Вартість транспортного засобу становить 25 100 грн. (п.3.1). Відповідно до п.4.2 продавець зобовязується передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією. Відповідно до п.6.1 право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. Покупець зобовязався здійснити розрахунок за товар та підписати акт приймання-передачі транспортного засобу (п.7.1). Продавець зобовязався передати товар та передати покупцеві всі необхідні документи для експлуатації автомобіля та реєстрації його в органах ДАІ та попередньо зняти товар з обліку в органах ДАІ (п.7.2). Сторони по договору домовились, що за неналежне виконання своїх зобовязань, несуть відповідальність згідно законодавства України та умов цього договору (п.8.1).

Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» (а.с. 10) ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21134, держномер АВ 7929ВК, шасі ХТА211340В5036634, 2011 р.в. станом на 23.11.2012 року складає 25 084,00 грн.

Відповідно до облікової картки №19211894 від 06.06.2013 року на момент продажу автомобіль був знятий з обліку у Липовецькому ВРЕР (а.с. 11).

Згідно копії квитанції № 40337640 від 05.07.2013 року за реалізоване майно по кредиту ОСОБА_6 від ОСОБА_1 надійшла сума в розмірі 25 100 грн. (а.с. 12).

Позивач пояснив, що оригінал квитанції не зберігся, проте в судовому засіданні і позивач і представник відповідача визнали, що кошти в сумі 25 100 грн. надійшли в рахунок оплати по договору купівлі-продажу автомобіля, тому в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні також було встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» 05.07.2013 року був підписаний акт прийому-передачі, відповідно до якого на підставі договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець отримав транспортний засіб типу легковий комбі В, марки ВАЗ модель 21134, 2011 року випуску, зеленого кольору, держномер АВ 7929ВК, шасі ХТА211340В5036634, двигун 84. Автомобіль повністю відповідає положенням договору купівлі-продажу. Разом із автомобілем продавець передав, а покупець отримав : свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САР№019820; ключ запалення 1 шт.; транзитний номерний знак «02АК6304» (а.с. 37).

Оригінал акту на огляд наданий не був, оскільки представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що він не зберігся.

Поте, на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, пояснень позивача та показань свідків, було встановлено, що фактично автомобіль не був переданий ОСОБА_1

Так, на підставі заяви представника ПАТ «Державний ощадний банк України» та наданого пакету документів 20.07.2013 року ПП «Гермес» на імя ОСОБА_9 була видана довідка-рахунок в звязку з придбанням автомобіля за ціною 25 804 грн. (а.с. 71-82).

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру у Вінницькій області від 11.01.2016 року №27/2-101 (а.с. 67) згідно бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС 26.07.2013 року, транспортний засіб марки ВАЗ 21134, кузов ХТА211340В5036634, був зареєстрований у центрі надання послуг, повязаних із використанням транспортних засобів №8007 м. Києва (ВРЕР 7) за ОСОБА_3 (реєстраційна картка додана, а.с. 67, 68).

Станом на день розгляду справи по суті автомобіль перебуває у власності ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за договором він придбав автомобіль і має право зареєструвати право власності в ДАІ. Представник відповідача також визнав, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу.

Разом з тим, оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, має свої особливості.

Відповідно до положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції, станом на 05.07.2013 року) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи і скріплені печаткою, зокрема: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Згідно п.9, п. 10 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів.

Відповідно до вказаних норм довідка-рахунок від 20.07.2013 року серії ААВ №221425, видана ПП «ВТП «Гермес», є документом, що підтверджує правомірність придбання ОСОБА_3 транспортного засобу. Право власності він зареєстрував у ВРЕР 26.07.2013 року (а.с. 67).

В судовому засіданні було встановлено, що довідка-рахунок про придбання ОСОБА_10 спірного автомобіля не видавалась і його право власності на автомобіль зареєстроване не було.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Згідно ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Частиною 2 ст. 620 ЦК України визначено, що кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування.

Разом з тим, оскільки станом на день розгляду справи по суті власником майна є ОСОБА_3, правомірність набуття ним права власності позивачем не спростована і відповідні позовні вимоги не предявлені, крім того, даний договір не оспорений самими сторонами ПАТ «Державний ощадний банк України» або ОСОБА_9, суд вважає, що позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач предявив вимоги про зобовязання ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Вінницьке обласне управління передати йому транспортний засіб, проте в судовому засіданні було достовірно встановлено, що автомобіль ВАЗ 21134 не перебуває у володінні ПАТ «Державний ощадний банк України», а перебуває у власника ОСОБА_3, тому підстав для задоволення позову в цій частині також немає.

В судових дебатах представник позивача ОСОБА_4 просила зобовязати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 автомобіль. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви, проте такої заяви від представника позивача не надходило.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, порушені права позивача не підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 334, 392, 526, 620, 655, 662 ЦК України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, ст.ст. 10, 11, 58-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: