АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2221/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та визначення стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04.08.2010 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначив, що з 03.02.2014 року він не має постійного місця роботи, проживає за рахунок тимчасових заробітків та не має можливості сплачувати аліменти згідно виконавчого листа. Крім того, з квітня 2013 року він проживає однією сім'єю із ОСОБА_11 без реєстрації шлюбу і ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_12, який є інвалідом дитинства.

ОСОБА_6 просив суд змінити розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_6 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, у серпні 2016 року ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_7, звернувся з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у нього з'явилась ще одна дитина, син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, що також знаходиться на його утриманні та є інвалідом дитинства.

Також, ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що на даний час в його трудовій книжці відсутній запис про працевлаштування, що підтверджує те, що він є безробітнім. При цьому як доказ працевлаштування апелянта, суд посилається на постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену відділом ДВС Христинівського РУЮ Черкаської області та направлення виконавчого документу за належністю до відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, оскільки згідно інформації податкових органів позивач отримує дохід в ТОВ «Пріоритет Сервіс» код 31065419. Проте ОСОБА_6 вважає, що дана постанова ДВС є неналежним доказом, а суд не перевірив належним чином, чи є апелянт працевлаштованим.

Також апелянт не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що згідно розрахунку старшого державного виконавця відділу ДВС Христинівського РУЮ Кушнір М.І., станом на 01.03.2016 року, в нього утворилася заборгованість перед ОСОБА_8 зі сплати аліментів - 37 711,73 грн., що понесло за собою накладення арешту на майно боржника, адже між сторона існує домовленість і він перераховував аліменти на особисту карту ОСОБА_8, яка була відкрита в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Апелянт просить суд:

- скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити;

- скасувати арешт на майно ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним критеріям оскаржуване рішення відповідає.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4, 5 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд , ухвалюючи рішення , зазначені норми матеріального права , які регулюють питання стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та визначають підстави для визначення і зміни їх розміру та порядку стягнення , а також правові позиції Верховного Суду України щодо правозастосування цих норм , врахував , повно і всебічно розглянув справу та дав належну і об'єктивну оцінку доказам сторін.

Ч. 2-3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

А , як вбачається з матеріалів справи та було доведено під час розгляду справи судом першої інстанції , ОСОБА_6 не довів належними доказами наявність у нього підстав як для зменшення розміру аліментів, так і для зміни способу їх стягнення у твердій грошовій сумі по 400грн. щомісячно.

Судом встановлено, що за рішенням суду, згідно виконавчого листа, виданого Христинівським районним судом 26.08.2010 у справі №2-457 ОСОБА_6 сплачує аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку відділу ДВС Христинівського РУЮ станом 01.03.2016 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 37 711,73 грн. /а.с.7-8/ , про яку знає позивач .

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, ОСОБА_6 зазначає, що крім дочки ОСОБА_10 він має ще сина ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12, батьком якого зазначено гр. ОСОБА_6 /а.с.10/.

При цьому апелянт вказує, що син ОСОБА_12 є інвалідом дитинства, у зв'язку з чим він, як батько, вимушений нести витрати й на його утримання, що впливає на його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Проте на доведення цієї обставини позивач надав лише Консультаційний висновок спеціаліста дитячої клінічної лікарні № 7 м. Києва від 2014 року з рекомендацією оперативного лікування /а.с. 20/, а копії посвідчення інваліда дитинства, або інші документи, що підтверджують інвалідність дитини та ту обставину, що догляд за дитиною інвалідом здійснює ОСОБА_6 - в матеріалах справи відсутні.

Також позивач не надав доказів, що ним сплачуються аліменти на утримання цієї дитини, а також, що на утримання дитини її мати не отримує соціальну допомогу від держави, враховуючи, що ОСОБА_6 в шлюбі з гр. ОСОБА_11 (матір'ю н/л ОСОБА_12.) не перебуває.

Тому суд першої інстанції правомірно відхилив цю обставину, як підставу для зміни порядку стягнення та розміру аліментів, визначених судовим рішенням.

Апелянт також зазначає, що суд не надав належної оцінки даним, які зазначені в трудовій книжці, в якій останній запис від 03.02.2014 року свідчить про його звільнення за власним бажанням з ТОВ «Легіон Буд» /а.с.9/, що, на думку ОСОБА_6 є підтвердженням його статусу безробітного та доводить факт отримання ним мінливих доходів.

Але даних про те, що йому, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198, відповідним центром зайнятості присвоєно статус безробітного, тобто особи віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи ( п.2, ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення») - позивач не надав.

ОСОБА_6 є молодою, здоровою особою працездатного віку, без певних обмежень у праці, а джерело та розмір його мінливого доходу не з'ясоване та жодним доказом позивачем не доведено, тому висновки суду першої інстанції, що відсутність у нього офіційного працевлаштування без реєстрації статусу безробітного, не є перешкодою для сплати аліментів у частці від заробітку - є правильними.

А оскільки доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, які б суттєво вплинули на його можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від доходів, позивач не надав ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, то підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, за встановлених обставин, апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2016 року - відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та визначення стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :