Справа № 191/3395/15-ц
Провадження № 2/191/205/16
У Х В А Л А

іменем України

16 лютого 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та відшкодування матеріальної шкоди.

16. 02. 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час розгляду справи зясувалося, що відповідач позовні вимоги не визнає, відмовляється добровільно відшкодувати матеріальні збитки та штрафні санкції, тому після ухвалення рішення у справі виникне необхідність у його примусовому виконанні. Так, згідно інформаційної довідки №49799467 від 14. 12. 2015 року, з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником ? частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності №37 від 14. 01. 2010 року, виданого Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради. В звязку із викладеним просить суд накласти арешт на вказану вище частку нерухомого майна, що належить відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст. ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 1 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 - єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, позов ОСОБА_1 пред'явлено з вимогами матеріального характеру до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, проте заявником не надано довідки про дійсну вартість нерухомого майна, яким позивач просить суд в подальшому забезпечити виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, оскільки зміст такої вимоги та її підстави не узгоджується із вищевикладеними вимогами процесуального закону, та встановленими судом фактичними обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 152, 153 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: А. В. Твердохліб