Номер провадження: 22-ц/785/471/16
Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Книжиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення у житлову квартиру, про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою, про встановлення порядку користування житловою квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2014року, -

встановила:

18 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення у житлову квартиру, про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою, про встановлення порядку користування житловою квартирою.

Свої вимоги мотивував тим що, відповідачі незаконно чинять йому перешкоди у проживанні та користуванні АДРЕСА_1 Одеської області, просить суд:

- зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди та надати ключі від вхідних дверей АДРЕСА_4

- встановити порядок користування АДРЕСА_2, виділивши йому ізольовану кімнату 9,4 кв.м, залишивши у загальному користуванні кухню, коридор, вбиральню та ванну кімнату;

- зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 укласти на невизначений строк з ОСОБА_2 договір найму на вказану частку АДРЕСА_4

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір.

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 подарував 1/2 частку АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_3, а тому перестали існувати підстави для проживання в спірній квартирі позивача ОСОБА_2, так як між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюб розірваний та склались неприязні стосунки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2014року ОСОБА_2 в задоволені позову відмовлено.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4у повному обсязі, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм права.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні основного позову, районний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2 втратив право користування спірною квартирою, а тому у задоволенні його позову відмовив і задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Однак погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд першої інстанції на підставі пп. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 14 листопада 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали в дар квартиру АДРЕСА_3 у рівних частках. У спірній квартирі ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно проживав з 11 грудня 2002 року як член сім'ї ОСОБА_3, з якою до 1994 року перебував у шлюбі, а з 1995 року по 2005 рік проживав разом з нею і вів спільне господарство.

При вселенні в квартиру договір найму житла з ОСОБА_2 не укладався, домовленість між власниками квартири та ОСОБА_2 про порядок та умови користування житлом не укладалась. Матеріалів про те, що він являвся тимчасовим жильцем у справі немає.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2011 року встановлено факт проживання позивача однією сім'єю з відповідачкою у спірній квартирі з 1995 по 2005 рік. Даних про те, що у подальшому позивач виселився з квартири і був відсутній там без поважної причини більше року, відповідачка (позивачка по зустрічному позову) суду не надала.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі) що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Тому судова колегія вважає, що за встановлених обставин у районного суду не було підстав для задоволення позову ОСОБА_3, а відповідно рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Даних про те, що позивач не проживав у спірній квартирі понад встановлені законом строки без поважної причини, відповідачка суду не надала. Не встановлені такі обставини і у ході судового розгляду справи, а отже підстав вважати, що позивач втратив право користування спірною квартирою немає.

Як встановлено у ході судового розгляду справи апеляційним судом, на момент перегляду рішення суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_3 спірну квартиру продала на підставі договору купівлі-продажу від 4 вересня 2015 року.

На даний час вона спірним житлом не володіє і не чинить перешкод позивачеві у користуванні даною квартирою. Новий власник квартири не має жодних зобов'язань перед позивачем щодо надання останньому права користуватися спірною квартирою, та й позову до нього ОСОБА_2 з цього приводу не заявляв.

Оскільки ОСОБА_3 власником спірної квартири не являється, то її не можна зобов'язати вчиняти будь-які дії, спрямовані на визначення порядку користування спірним житлом, а тому у позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись: п. 2 ч. 1 ст. 307; п.п. 3, 4 ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2014року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення у житлову квартиру, про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою, про встановлення порядку користування житловою квартирою - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський