Рішення

Іменем України

Справа № 712/10151/15-ц

Провадження № 2/712/152/16

26.01.2016 р.

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Кончиної О. І.

при секретарі Тимошенко Д.А., Науменко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої по довіреності діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа КП «Придніпровська служба утримання будинків» про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання права користування квартирою.

В подальшому надала суду заяву про зміну позовних вимог та поставила вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу № 2 від 10.01.1990 р. вона перебувала у трудових відносинах спочатку з ВЖРЕУ-4 м. Черкаси, а в звязку з реорганізацією - з КП «Придніпровська СУБ». З лютого 1990 р. по 11.05.2009 р. позивачка працювала двірником. В грудні 1999 р. адміністрація ВЖРЕУ 4 м. Черкаси надала їй у користування на підставі свого відповідного рішення в звязку з необхідністю в поліпшенні житлових умов однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок відсутності у позивачки житлової площі, вона була взята на квартирний облік в ВЖРЕУ-4 м. Черкаси. Внаслідок юридичної необізнаності позивачки, вона не вимагала рішення відповідного органу про надання їй у користування зазначеної квартири. В зазначеній квартирі позивачка проживає з 1999 р. по даний час, але в ній зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_4, який помер 25.09.2011 р., про що свідчить свідоцтво про його смерть. ОСОБА_4 був попереднім користувачем спірної квартири, яку добровільно звільнив та не заперечував проти вселення позивачки і користування квартирою на протязі всього його життя.

На протязі більше 16-ти років позивачка ОСОБА_1 проживає та користується вищезазначеною квартирою, належним чином виконує всі обовязки по утриманню житла, сплачує всі необхідні витрати за житло та комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідач на протязі цього строку не заперечував проти її проживання та користування квартирою. На даний час є необхідність юридичного оформлення права власності на кв. 34-а по в. Добровольського, 3 в м. Черкаси, оскільки це єдине місце проживання позивачки. При оформленні документів позивачці стало відомо, що у КП «Придніпровська СУБ» не збереглися рішення чи копії ордеру, що підтвердило б надання їй вказаної квартири. З 1999 р. між позивачкою та КП «Придніпровська СУБ» укладений договір найму житлового приміщення, всі квитанції за комунальні послуги на імя позивачки, оплату проводить регулярно. Оскільки у поквартирній картці відсутні записи щодо її вселення у спірну квартиру, вона позбавлена можливості оформити право власності на квартиру в порядку приватизації. Тому позивачка вважає, що її право власності на квартиру підлягає захисту в порядку ст. 344 ЦК України.

Представник позивачки та її адвокат позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської Ради позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивачка не зверталася до ОСОБА_3 міської ради із заявою про передачу їй у власність спірної квартири та ОСОБА_3 міська рада не була обізнана, що кв. № 34-а по в. Добровольського, 3 в м. Черкаси займає ОСОБА_1.

Представник третьої особи у вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно наказу № 2 від 10.01.1990 р. перебувала у трудових відносинах спочатку з ВЖРЕУ-4 м. Черкаси, а в звязку з реорганізацією - з КП «Придніпровська СУБ». З лютого 1990 р. по 11.05.2009 р. позивачка працювала двірником. В грудні 1999 р. адміністрація ВЖРЕУ 4 м. Черкаси надала їй у користування на підставі свого відповідного рішення в звязку з необхідністю в поліпшенні її житлових умов однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Внаслідок відсутності у позивачки житлової площі, вона була взята на квартирний облік в ВЖРЕУ-4 м. Черкаси. Внаслідок юридичної необізнаності позивачки, вона не вимагала рішення відповідного органу про надання їй у користування зазначеної квартири. В зазначеній квартирі позивачка проживає з 1999 р. по даний час, але в ній зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_4, який помер 25.09.2011 р., про що свідчить свідоцтво про його смерть. ОСОБА_4 був попереднім користувачем спірної квартири, яку добровільно звільнив та не заперечував проти вселення позивачки і користування квартирою на протязі всього його життя.

На протязі більше 16-ти років позивачка ОСОБА_1 проживає та користується вищезазначеною квартирою, належним чином виконує всі обовязки по утриманню житла, сплачує всі необхідні витрати за житло та комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідач на протязі цього строку не заперечував проти її проживання та користування квартирою. На даний час у позивачки є необхідність юридичного оформлення права власності на кв. 34-а по в. Добровольського, 3 в м. Черкаси, оскільки це єдине її місце проживання. При оформленні документів позивачці стало відомо, що у КП «Придніпровська СУБ» не збереглися рішення чи копії ордеру, що підтвердило б надання їй вказаної квартири. З 1999 р. між позивачкою та КП «Придніпровська СУБ» укладений договір найму житлового приміщення, всі квитанції за ком послуги на імя позивачки, оплату яких вона проводить регулярно. Оскільки у по квартирній картці відсутні записи щодо її вселення у спірну квартиру, вона позбавлена можливості оформити право власності на квартиру в порядку приватизації.

Спірна квартира № 34-а по в. Добровольського, 3 належить до комунальної власності м. Черкаси, та була надана відповідно до ордеру у користування ОСОБА_4 Проте позивачці в звязку з трудовими відносинами також було надане спірне житло, але документи з цього приводу не збереглися. Отже позивачка вважає, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України вона відкрито, добросовісно, постійно та безперервно проживає в квартирі, тому вважає, що може набути на неї право власності в порядку набувальної давності та оформити вищезазначену квартиру належним чином в судовому порядку. Як незаконний володілець майна (як їй стало відомо недавно) на протязі всього володіння майном була впевнена, що на це майно не претендують інші особи і отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Суд також приймає до уваги те, що в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, пояснили, що знають позивачку ОСОБА_1 тривалий час, їм відомо, що вона проживає в спірній квартирі на протязі 16 років, працювала двірником, сплачує всі витрати за квартиру, ніхто її не виселяв з квартири, ніяких спорів стосовно спірної квартири не було.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до листа Верховного суду України №93/0/54-13 від 01.11.2013 щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст.344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна п'ять років.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст.344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо обєктів нерухомості могла застосовуватись лише після 01 січня 2011 р., а щодо рухомого майна після 01 січня 2006 р.

Позивачка добросовісно набула право на належну квартиру, відкрито і безперервно володіла нею протягом часу визначеного законом. Заволодіння квартирою № 34-а в будинку № 3 по вул. Добровольського в м.Черкаси Черкаської області відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство).

Позивачка використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує квартиру, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірною квартирою.

Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю на квартиру не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та підтверджується доказами.

На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 34-а, що знаходиться в м. Черкаси, по вул. Добровольського, 3. в порядку набувальної давності. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Кончина О. І.