Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/257/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бойко П. М.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за надані комунальні послуги, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року державне підприємство «Дирекція Криворізького

гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» (далі - ДП «КГЗКОР»)

звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що надавало комунальні послуги населенню в м.Долинська з водовідведення, водопостачання та кабельного телебачення. До опалювального сезону 2007 -2008 року ДП «КГЗКОР» надавало також і послуги центрального теплопостачання .Такі послуги , відповідно до договору надавались і до квартири АДРЕСА_1, власниками якої були

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Станом на 01 лютого 2014 року сума заборгованості за надані послуги становить 13440,19 грн., а саме : водопостачання та водовідведення - 5437,20 грн., центральне теплопостачання - 7861,09грн., кабельне телебачення - 141,90грн., що підтверджується розшифровкою по особовому рахунку № 02007056.

28 лютого 2011 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від імені яких діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 14 указаного договору продавці

зобов'язались сплатити борги за комунальні послуги особисто, починаючи з

моменту укладення договору у розмірі 13440 грн 19 коп., проте указану суму

боргу не сплатили, тому позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів на

його користь.

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області

від 26 грудня 2014 року Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року, у задоволенні позову ДП «КГЗКОР» відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «КГЗКОР», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Сторони та їх представники, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, в судове засідання апеляційного суду не прибули, від представника позивача та відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ДП «КГЗКОР», суд першої інстанції

виходив із того, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з

пропуском позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і

обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує,

зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги

і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані

(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення

справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із

встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих

правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як

розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були споживачами комунальних послуг, які надавались позивачем, що підтверджується розшифровкою про стан заборгованості за комунальні послуги КГЗКОРу споживача ОСОБА_3 на 01.02.2011 р. по особовому рахунку № 02007056 (а.с.5-6 ) ; випискою з особового рахунку 02007056 (а.с.8), де зазначено квартиронаймачем ОСОБА_8

З жовтня 2007 року ДП «КГЗКОР» не надає послуги з централізованого теплопостачання, що підтверджується рішенням Долинської міської ради № 151 від 23.05.2007 року про хід підготовки та передачі теплорозподільних пунктів та теплових мереж , що з'єднують їх від Дирекції КГЗКОРу у комунальну власність міста (а.с.51), з якого слідує, що передано мережі теплопостачання ТОВ « Долинські об'єднані мережі».

З 01.01.2011 року ДП «КГЗКОР» не надає послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджується рішенням Долинської міської ради № 5 від 19.01.2011 року про визначення КП «Координаційний центр» виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення в м.Долинська від мереж ДП «КГЗКОР» (а.с.49).

28 лютого 2011 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від імені яких діяла ОСОБА_2, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Відповідно до п. 14 указаного договору продавці зобов'язались сплатити

борги за комунальні послуги особисто, починаючи з моменту укладення договору у

розмірі 13440 грн 19 коп., проте указану суму боргу не сплатили.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 липня 2007 року № 1198 з відповідними змінами споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно зі ст. 67 ЖК України до комунальних послуг відноситься водо- та

теплопостачання, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за

затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Судом встановлено і сторонами не заперечувалась наявність заборгованості

за житлово-комунальні послуги у сумі 13440 грн 19 коп. Проте, відмовляючи в

позові суд погодився із доводами заяви відповідачів про пропуск позовної давності.

Відповідно до наданого ДП "Дирекція КГЗКОР" розрахунку заборгованості за комунальні послуги заборгованість за надані позивачем послуги за користування тепловою енергією, водопостачання, та водовідведення, кабельного телебачення станом на 01.02.2011 року складає 13 440,19 грн.(а.с. 6)

Разом з тим, як убачається із змісту згаданого розрахунку загальна заборгованість 13 440,19 грн. виникла із водопостачання та водовідведення за період із вересня 2004 року по січень 2009 року в розмірі 5 437,20 грн., з теплопостачання за період із вересня 2004 року по квітень 2007 року в розмірі 7 861,09 грн. та кабельного телебачення із вересня 2004 року по грудень 2004 року в розмірі 141,90 грн., а не за період по лютий 2011 року, як це зазначено в позові.

Отже, початок перебігу позовної давності, згідно положень ст. 261 ЦК України, за надані позивачем послуги розпочався:- з водопостачання та водовідведення із лютого 2009 року, з теплопостачання із травня 2007 року, з кабельного телебачення із січня 2005 року, тобто зі спливом строку внесення кожного щомісячного платежу за комунальні послуги.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа

може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є

підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного

дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається

вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 28 лютого 2011 року відповідачі при укладені договору купівлі-продажу квартири, у якій вони проживали і допустили заборгованість за комунальні послуги, у п. 14 указаного договору, зобов'язались сплатити борги за комунальні послуги особисто, починаючи з моменту укладення указаного договору у розмірі 13440 грн 19 коп.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про поривання перебігу позовної давності визнанням відповідачами указаної суми боргу.

Згідно чинного законодавства до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Безпідставними є вимоги позивача до ОСОБА_2, тому що вона діяла як представник власників квартири - користувачів комунальних послуг, а відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обов'язки особи, яку він представляє, тому п. 14 договору купівлі-продажу щодо визнання боргу за комунальні послуги стосується саме осіб, яких вона представляла, тобто відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

При цьому переривання позовної давності (ст. 264 ЦК України) можливе в період позовної давності, а не після закінчення, враховуючи, що борг за комунальні послуги виник за період з вересня 2004 року по січень 2009 року, борг був визнаний 28 лютого 2011 року, а з позовом до суду позивач звернувся у лютому 2014 року.

Задоволенню підлягають позовні вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення солідарно 1 111 грн. 20 коп. боргу за комунальні послуги, що виник по щомісячним платежам у період з січня 2008 року по січень 2009 року (92,60 грн. х 12 міс.), у межах трирічного строку позовної давності.

Вимоги про стягнення решти боргу за комунальні послуги відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягають задоволенню через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є солідарними боржниками, тому обчислення та розмір заборгованості впливає на кожного з них, враховуючи правову природу солідарної відповідальності та можливість регресного позову.

Згідно з п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог по 8 грн. 66 коп. з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року скасувати.

Позов Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за надані комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» 1 111 грн. 20 коп. боргу за комунальні послуги солідарно та по 8 грн. 66 коп. у відшкодування понесених судових витрат з кожного.

В задоволенні позову Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані комунальні послуги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: