Справа №592/2991/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2005/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, про визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди, зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (далі - Профспілка) на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі в розмірі 415,52 грн; визнати незаконними розпорядження відповідача від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, від 28 січня 2015 року № 01/06-01, від 25 лютого 2015 року № 01/06-02, від 29 квітня 2015 року № 01/06-04, від 27 травня 2015 року № 01/06-06, від 21 серпня 2015 року № 01/06-07; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн; зобов'язати донарахувати різницю зарплати до посадового окладу за період з 29 грудня 2014 року по 27 липня 2015 року, та з 21 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року; нарахувати та виплатити індексацію невиплаченої вчасно частини заробітної плати за період з 29 грудня 2014 року по день фактичної виплати включно; нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строків виплати невиплаченої вчасно частини зарплати та її індексації за період з 29 грудня 2014 року по день фактичної виплати включно.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року його було поновлено на роботі. Однак вказане рішення було виконане відповідачем лише 29 грудня2014 року, шляхом видачі розпорядження про поновлення на роботі.

На думку позивача, затримка виконання рішення про поновлення на роботі з 19 грудня 2014 року по 29 грудня 2014 року є підставою для виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а також відшкодування моральної шкоди.

Крім того, після поновлення його на роботі, відповідач видав розпорядження № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року, яким запровадив для ОСОБА_3 простій з 29 грудня 2014 року, який був подовжений розпорядженням від 28 січня 2015 року та від 25 лютого 2015 року до 29 квітня 2015 року, заборонивши позивачу виходити на роботу та оплативши цей час із розрахунку 2/3 посадового окладу.

Розпорядженнями відповідача № 01/06-04 від 29 квітня 2015 року, № 01/06-06 від 27 травня 2015 року простій для позивача був продовжений з кінцевою датою виходу на роботу 29 липня 2015 року (а.с. 14, 15, 33, 34).

На підставі розпорядження № 01/07-07 від 09 липня 2015 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку за 2014-2015 роки з 28 липня по 20 серпня 2015 року тривалістю 24 календарних дні (а.с. 54).

Розпорядженням № 01/06-07 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 продовжено строк простою до 30 вересня 2015 року (а.с. 55).

Вказані розпорядження позивач вважає незаконними, оскільки фактично простою на підприємстві не відбулось, а мало місце виконання частини трудових обов'язків позивача іншими працівниками. Вказує, що про простій відповідача не попереджав, а зміна умов оплати праці відбулася без попереднього погодження з профспілковою організацією.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам законодавства заборонив йому виходити на роботу, безпідставно запровадив простій та змінив оплату праці без згоди виборного профспілкового органу та за період з 29 грудня 2014 року по цей час, безпідставно не виплачував частину зарплати, яку повинен індексувати та компенсувати у зв'язку з несвоєчасною виплатою.

Такі дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415 грн.52 коп.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415 грн. 52 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року залишено без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними розпоряджень, зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації. Прийнято відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги в частині вирішених вимог про відшкодування моральної шкоди та апеляційне провадження в цій частині закрито.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду сторонами не оскаржувалось.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.187-189).

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить його в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що простій на підприємстві передбачає саме зупинення виконання тієї чи іншої роботи, а не доручення її виконання іншим працівникам. Вказує, що про простій відповідача не попереджав, а зміна умов оплати праці відбулася без попереднього погодження з профспілковою організацією.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, заперечення представника Профспілки на скаргу - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, щодо визнання незаконними розпоряджень, суд першої інстанції виходив із того, що запровадження простою для позивача та його оплата, здійснені роботодавцем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, тому підстав для визнання оскаржуваних розпоряджень незаконними, не вбачається. Крім того, оскільки судом встановлена законність зазначених розпоряджень, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, оскільки вони є похідними й залежать від результату вирішення вимог про незаконність розпоряджень про простій.

Колегія суддів з даним висновком суду погодитись не може з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що з 01 березня 2008 року ОСОБА_3 працює в Профспілці за трудовим договором на посаді консультанта з правових питань, за умовами якого сторонами визначено робочий графік виконання обов'язків позивачем.

ОСОБА_3 неодноразово звільняли із займаної посади з різних підстав, проте судовими рішеннями його поновлено на роботі.

Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2014 року розпорядженням Профспілки № 01/06-05 від 28 лютого 2014 року ОСОБА_3 поновлено на посаді консультанта з правових питань.

Так, на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від18 грудня 2014 року ОСОБА_3 з 15 травня 2014 року поновлено на роботі на посаді консультанта з правових питань, стягнуто з Профспілки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 453,08 грн. та моральну шкоду в розмірі 300,00 грн.(а.с. 7-10).

Зазначене рішення виконане на підставі розпорядження відповідача № 01/06-24 від 29 грудня 2014 року,згідно з яким поновлено ОСОБА_3 на посаді консультанта з правових питань з 15 травня 2014 року (а.с. 12).

29 грудня 2014 року працівниками Профспілки складено акт про простій, за змістом якого з 2010 року консультації з питань трудового законодавства членам профспілки «Машметал» надаються штатними працівниками профкому та обкомом профспілки «Машметал», питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, у зв'язку з чим робота для консультанта з трудових питань в межах обов'язків за договором від 01 березня 2008 року відсутня. Запропоновано з 29 грудня встановити для вказаної посади простій (а.с. 77).

Розпорядженням Профспілки № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року для консультанта з правових питань запроваджено простій, початок якого встановлено з 29 грудня 2014 року і заборонено ОСОБА_3 до закінчення простою, до 28 січня 2015 року, виходити на роботу та з'являтися на робочому місці (а.с. 13).

Розпорядженнями № 01/06-01 від 28 січня 2015 року, № 01/06-02 від25 лютого 2015 року, № 01/06-04 від 29 квітня 2015 року, № 01/06-06 від 27 травня 2015 року продовжено строк простою з кінцевою датою виходу на роботу 29 липня 2015 року (а.с. 14, 15, 33, 34).

На підставі розпорядження № 01/07-07 від 09 липня 2015 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку за 2014-2015 роки з 28 липня по 20 серпня 2015 року тривалістю 24 календарних дні (а.с. 54).

Розпорядженням № 01/06-07 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 продовжено строк простою до 30 вересня 2015 року (а.с. 55).

З вказаними розпорядженнями ОСОБА_3 ознайомлений в день їх видання (а.с. 12-15, 33-34, 54-55).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Враховуючи обставини справи та виходячи зі змісту поняття простою колегія суддів приходить до висновку, що надання консультацій з питань трудового законодавства членам профспілки, що входить до трудових обовязків позивача, іншими працівниками профкому, що підтверджується ОСОБА_1 про простій від 29 грудня 2014 року та розпорядженням № 1/06-25 від 29 грудня 2014 року, не можна вважати, що на підприємстві був простій для посади позивача. На думку колегії суддів надання консультацій іншими працівниками профкому не охоплюється поняттям відсутність організаційних або технічних умов для виконання трудових обовязків працівником, що характерно для простою.

Крім того, простій не з вини працівника можливий лише за умови попередження працівника про простій, а ознайомлення з самим розпорядженням про простій не свідчить про те, що працівник попереджений про початок простою. Проте дані вимоги трудового законодавства щодо позивача не були дотримані.

Сам позивач ОСОБА_3 жодних заяв про наявність простою роботодавцю не подавав. Тобто підстав для встановлення простою у відповідача не було.

Аналізуючи вище викладене колегія суддів вважає, що при встановленні відповідачем простою для посади позивача були порушені вимоги трудового законодавства, що в свою чергу потягло порушення прав позивача. Тому розпорядження відповідача щодо простою повинні бути визнані незаконними.

У звязку з визнанням незаконними розпоряджень відповідача про простій підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, яка не була ним отримана через встановлення простою, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації.

Порушення відповідачем трудових прав позивача у звязку з безпідставним запровадженням простою, змін в оплаті його праці, безумовно завдало йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь на підставі ст. 237-1 КЗпП України. При цьому враховуючи всі обставини справи та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, доведеності позивачем обсягу моральних страждань, колегія суддів визначає її розмір у 200 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної позивачу не виконанням рішення суду про поновлення на роботі. Визначений судом розмір шкоди відповідає обсягу доведених позивачем страждань. Доказів про заподіяння моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не надано як в суді першої так і апеляційної інстанції. Тому апеляційна скарга в цій частині також підлягає відхиленню.

Таким чином, частково задовольняючи позов, суд неповно з'ясував обставини справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права, що, згідно з положеннями ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 88 ЦПК України.

У звязку із задоволенням двох вимог немайнового характеру з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 535,92 грн. (1218 грн. * 0,2) + (1218 грн. * 0,2) *110% враховуючи, що позивачу відстрочено сплату судового збору у сумі 535,92 грн. до ухвалення судового рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року скасувати в частині відмови в позові у спорі щодо простою і стягнення заробітної плати, компенсації та індексації і стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконними розпорядження Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, від 28 січня 2015 року № 01/06-01, від 25 лютого 2015 року № 01/06-02, від 29 квітня 2015 року № 01/06-04, від 27 травня 2015 року № 01/06-06, від 21 серпня 2015 року № 01/06-07.

Зобов'язати Об'єднану первинну організацію профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» донарахувати ОСОБА_3 різницю зарплати до посадового окладу за період з 29 грудня 2014 року по 27 липня 2015 року, та з 21 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року та на ці суми заробітної плати нарахувати індексацію і компенсацію по 19 грудня 2016 року.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -