У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Кузьмінова Дмитра Валерійовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Селидівського міського суду Донецької області 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 11 червня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, кошти банку не повернув, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2014 року складає 7999 грн 70 коп., просило задовольнити позов.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Кузьмінов Д.В., який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що останній платіж на погашення боргу здійснено 26 грудня 2007 року, а з позовом до суду банк звернувся у вересні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому відмовив у позові із цих підстав.

Однак, повністю погодитись з такими висновками неможливо.

Судами встановлено, що 11 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав у зв'язку із чим станом на 31 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7999 грн 70 коп.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Пунктом 5. 4 Розділу II Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього місяця, вказаного в платіжній картці.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_3 здійснено 26 грудня 2007 року.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів та відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту цього порушення.

У зв'язку з наведеним висновок суду про початок перебігу позовної давності з грудня 2007 року - з дати останнього платежу та відсутність підстав для стягнення заборгованих на час звернення до суду чергових платежів, якщо такі мали бути проведені після цієї дати і в межах строків позовної давності до подання позову до суду, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Вирішуючи спір суди не звернули уваги на те, що від несплати чергового платежу починає перебіг строк позовної давності щодо цього платежу, не з'ясували чи були встановлені ці платежі та коли вони мали бути сплачені, а, відповідно, чи пропущено строк позовної давності, не встановили до якого часу мали сплачуватись проценти за користування кредитом, не перевірили доводи відповідача про те, що картка ним не отримувалась.

З підстав пропуску позовної давності у позові може бути відмовлено у випадку, коли такий доведено, однак порушене право не підлягає захисту у зв'язку із спливом позовної давності.

Висновок про доведеність позову у судових рішеннях відсутній.

З огляду на викладене погодитись із ухваленими судами рішеннями в частині наведених в них мотивів відмови у позові неможливо.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, у випадку доведення отримання картки відповідачем встановити строк її дії, оскільки погашення кредиту у повному обсязі має бути проведено не пізніше цього строку (п. 3. 1 Розділу II Умов і правил надання банківських послуг).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Кузьмінова Дмитра Валерійовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук