Справа № 636 / 5623 / 15-ц
2 / 636 / 383 / 2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Ковригіна О.С.
при секретарі Фатєєвої С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Оскільки відповідачі фактично в квартирі значний час не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у неї з відповідачем не немає жодних домовленостей з приводу користування належною їй квартирою, він вважається таким, що втратив це право.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 17, 23), причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Представник третьої особи - Чугуївського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, розгляд справи залишив на розсуд суду (а.с. 24).
За таких обставин, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не зявившихся осіб за доказами, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи вище викладене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САВ № 421491 від 14.11.2006 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.05.2008 року, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого Чугуївським МБТІ 12.06.2008 року (а.с. 8, 9).
У вище вказаній квартирі зареєстрований колишній зять позивачки ОСОБА_2, шлюб між її донькою та ним розірваний 25.01.2016 року.
Відповідач з 2007 року по теперішній час в квартирі позивача фактично не проживає, що підтверджується Актом від 15.12.2015 складеним працівниками КП «Чкаловське ЖКЄУ-2013» (а.с. 10).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У звязку з тим, що в квартирі позивача зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає, позивач як власник житла, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири ніколи не приймав.
Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків.
Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Частиною 2 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу.
В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про не проживання відповідача в спірній квартирі за місцем реєстрації з 2007 року, з власної ініціативи.
Зважаючи на викладене та виходячи зі змісту ст. 405 ЦК України та Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11 звільнення членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї спірного житлового приміщення та його відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.
На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя