Справа № 360/2270/15-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/5916/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 29.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 січня 2011 року, приблизно о 19 годині на автодорозі Київ-Ковель, водій ОСОБА_3 не впоравшись з керуванням транспортного засобу «Чері тігго» д.н. НОМЕР_1 здійснив на нього наїзд, в результаті чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом 2 групи. Оскільки на лікування, посилене харчування він витратив значні кошти, то вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати йому шкоду. Тому з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з відповідача 79365 грн. втраченого доходу, 7270,67 грн. витрат на посилене харчування, 48389,41 грн. грошових коштів на придбання ліків, 200 000 грн. моральної шкоди, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень тривалий час лікувався, пережив велику кількість оперативних втручань, не може працювати та вести звичайний спосіб життя, а також просив стягнути 10000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, шкоди завданої каліцтвом 32000 (тридцять дві тисячі) гривень та на відшкодування понесених судових витрат 1740 (одну тисячу сімсот сорок) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід бюджету судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову змінити в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права і позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 січня 2011 року о 19.00 годині на автодорозі Київ-Ковель, в районі населеного пункту с.Микуличі, Бородянського району сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2 під керування ОСОБА_4, який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується копією постанови Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області від 01 грудня 2015 року (а.с.171-173), копією висновку автотехнічної експертизи (а.с.166-170).

04 липня 2011 року ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності пожиттєво, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК (а.с.9)

З дня дорожньо-транспортної пригоди по 21 вересня 2015 року позивачем витрачено на лікування 48616,78 грн., на продукти харчування 11733 грн. (а.с.20-142).

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що станом на 09 вересня 2016 року позивачу заподіяна шкода у вигляді витрат на лікування в сумі 48616,78 грн., у вигляді втрати доходу в сумі 79365 грн. та моральна шкода у розмірі 56000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення витрат, пов'язаних з посиленим харчуванням, суд виходив з того, що суду не надано доказів, що позивач потребував такого посиленого харчування.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що згідно розписок відповідачем на відшкодування витрат на лікування потерпілого сплачено 17372 грн. тому відшкодуванню підлягає 31244 грн. 78 коп. понесених витрат на лікування (а.с.175-181) та враховуючи, що шкода позивачу заподіяна внаслідок грубої необережності самого потерпілого (який в темну пору доби переходив проїжджу частину в місці не передбаченому для переходу дороги, будучи в стані алкогольного сп'яніння, не пересвідчився в безпеці, переходив дорогу за наявності транспортних засобів, що рухалися в обох напрямках руху, суд відповідно до ст. 1193 ЦК України зменшив розмір суми втраченого доходу та моральної шкоди до 20000 гривень, а в резолютивній частині рішення стягнув на відшкодування моральної шкоди 32000 грн.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст. 1197, ст. 1198 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Розмір доходу фізичної особи - підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, визначається на підставі даних органу державної податкової служби. Розмір доходу, втраченого фізичною особою - підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

Тобто, розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов'язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про пенсійне забезпечення" причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою (у тому числі фізичною особою-підприємцем) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи спір відшкодування заробітку, втраченого внаслідок каліцтва, суд першої інстанції, не взяв до уваги наведені норми матеріального права, не встановив щодо них обставин справи, не врахував, що розмір втраченого заробітку визначається у відсотках від середнього місячного заробітку, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності, без з'ясування та встановлення цих обставин ухвалив передчасне рішення про задоволення позову в цій частині, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів (ст. ст. 57-59 ЦПК України), які б визначали ступінь зменшення (втрати) його професійної працездатності.

В частині вимог про стягнення витрат на посилене харчування позов також не може бути задоволений, оскільки позивачем не надано суду медичного висновку, що він потребує посиленого харчування, звязку з чим відповідно до ст.. 60 ЦПК України не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 10000 грн. за надання правової допомоги. Позов в цій частині необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 1740 грн., що розраховується відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, виходячи з 40% мінімальної заробітної плати за 3 години, що представник позивача приймав участь в судовому засіданні.

Висновком Експертно-криміналістичного центру № 5-01/172 від 03.03.2015 року Головного управління МВС в Київській області встановлено, що при заданих даних відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на позивача шляхом застосування екстреного гальмування на мокрому асфальтобетонному покритті в момент виникнення небезпеки для руху.

Постановою Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області кримінальне провадження про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності по даному факту закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що вини у дорожньо-транспортній пригоди відповідача не має, а сталася пригода внаслідок грубої необережності самого потерпілого (який в темну пору доби переходив проїжджу частину в місці не передбаченому для переходу дороги, будучи в стані алкогольного сп'яніння, не пересвідчився в безпеці, переходив дорогу за наявності транспортних засобів, що рухалися в обох напрямках руху та враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. за перенесений біль завданих тілесних ушкоджень.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК), проте таких доказів у справі як наявність непереборної сили чи умислу потерпілого у справі не має, а від так відповідач від цієї відповідальності не звільняється.

Встановлено, що відповідачем витрачено на лікування 48616,78 грн., з яких відповідачем добровільно оплачено 17372 грн., що підтверджується розписками та не заперечується відповідачем. Таким чином стягненню підлягає недовиплачена різниця в розмірі 31244 грн. 78 коп. і підстав, передбачених ст. 1193 ЦК України, для зменшення цієї суми суд не вбачає, оскільки ці витрати повязані з відновленням становища здоровя потерпілого, яке існувало до нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги стосуються лише тих обставин, що на момент виникнення ДТП цивільна правова відповідальність відповідача була застрахована в звязку з чим відповідати має не він, а страховик.

Проте такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15) в звязку з чим апеляційна скарга у межах її доводів підлягає відхиленню.

Доводи апеляційної скарги позивача задовольняються в межах встановлених судом підстав, що підлягають для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду на лікування у розмірі 31244 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді