Справа № 740/2302/15
Провадження № 2/740/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Кобилецького І.Ф.,

при секретарях Ващенко А.В., Кубрак Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за не розрахунок при звільненні ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» в якій просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за 08.11.2013 року в суму 79 гривень 20 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65 660 гривень 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.03.2011 року він працював на посаді юрисконсульта, а пізніше на посаді головного юрисконсульта комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства».

06.12.2013 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, відповідно до наказу №230-К, а також згідно цього наказу з нього було утримано кошти із заробітної плати за нібито не відпрацьований робочий час.

Наказом №249-К від 30 грудня 2013 року він був звільнений з роботи.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 08 січня 2014 року наказ №230-К було визнано незаконним.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року рішення Ніжинського міськрайонного суду від 08 січня 2014 року залишено без змін.

Виходячи з довідки про середньоденний заробіток, роботодавець незаконно відрахував з його заробітної плати 79 гривень 20 коп.

Тому у відповідності до ст. 116, 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку, що за період з 30 грудня 2013 року по 18 травня 2015 року становить 65660 гривень 40 коп., виходячи з середньоденної заробітної плати 190 гривень 32 коп.

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 38 482 гривні 56 коп. за період з 12.03.2015 року по 25.01.2016 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою заяву про зменшення позовних вимог підтримав і пояснив, що ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року рішення Ніжинського міськрайонного суду від 08 січня 2014 року, яким визнано незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності, залишено без змін.

Тому починаючи з 12 березня 2015 року у роботодавця виник обовязок виплатити частину незаконно утриманої заробітної плати при звільненні.

Оскільки сума заборгованості є частиною заробітної плати, тому за несвоєчасну виплату такої заборгованості настає відповідальність передбачена ст. 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до довідки від відповідача, його середньоденна заробітна плата становила 178 гривень 16 коп.

Тому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12 березня 2015 року по 25 січня 2016 року, по день фактичного розрахунку, в розмірі 38 482 гривні 56 коп.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позовних вимог позивача і пояснив, що при звільненні позивача з роботи, 30 грудня 2013 року, позивачу були виплачені всі належні від підприємства на день звільнення грошові суми. Тому жодних законних підстав для виникнення відповідальності передбаченої нормами ст. 117 КЗпП України, а саме обовязку підприємства виплатити позивачу грошові кошти у розмірі середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з вини підприємства, не існує.

Право на звернення до їх підприємства з вимогою про сплату грошової суми у розмірі 79 гривень 20 коп., яка не була виплачена позивачу на підставі чинного наказу №230-К від 06.12.2013 року, виникло 12 березня 2015 року, після винесення ухвали апеляційним судом Чернігівської області, і ця грошова сума не являється тією грошовою сумою, яка мала бути сплачена позивачу при проведенні розрахунку на момент його звільнення.

Тому просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Копією наказу по комунальному підприємству «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» №251-К, від 30.12.2013 року, підтверджується, що в цей день позивач був звільнений з роботи у відповідача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважних причин ( а. с. 58 ).

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку.

В судовому засіданні встановлено, що в день звільнення, а саме 30.12.2013 року, комунальне підприємство «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» виплатило позивачу всі суми, що належали йому від підприємства.

І про це пояснив в судовому засіданні представник відповідача у справі, цього не заперечував у судовому засіданні і позивач у справі.

Це підтверджується копією розрахункового рахунку по КП «НУВКГ» та копією розрахункової квитанції ( а. с. 59, 60 ).

В матеріалах справи є копія наказу по комунальному підприємству «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» №230-К, від 06.12.2013 року, відповідно до якого позивача ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за прогул без поважних причин, та проведено йому нарахування заробітної плати за 08.11.2013 року за фактично відпрацьований час ( а. с. 2 ).

Довідкою з комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» підтверджується, що на підставі наказу №230-К, від 06.12.2013 року, підприємство не здійснювало ніяких утримань із сум заробітної плати ОСОБА_1, і заробітна плата останньому, за листопад 2013 року, була нарахована відповідно до чинного законодавства, згідно табелю обліку робочого часу ( а. с. 82 ).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року, наказ №230-К по комунальному підприємству «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», від 06.12.2013 року, було визнано незаконним.

Копії вищезазначених рішень судів є в матеріалах справи ( а. с. 5, 7-9 ).

Тому саме з 12 березня 2015 року у позивача ОСОБА_1 виникло право вимагати у відповідача виплатити йому грошову суму у розмірі 79 гривень 20 коп., яка не була нарахована йому відповідно до наказу №230-К від 06.12.2013 року.

Проте ця грошова сума не являється тією грошовою сумою, яка мала бути виплачена позивачу при проведенні розрахунку на момент його звільнення, оскільки жодних правових підстав включати її до розрахунків не існувало, і тому відсутні законні підстав для виникнення у відповідача відповідальності передбаченої нормами ст. 117 КЗпП України, а саме обовязку підприємства виплатити позивачу грошові кошти у розмірі середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з вини підприємства.

На час розгляду справи в суді, а саме 25.01.2016 року, кошти в сумі 79 гривень 20 коп. були перераховані комунальним підприємством «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на рахунок позивача, що підтверджується копією платіжного доручення ( а. с. 76 ), і тому позовні вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача на його користь 79 гривень 20 коп., залишені судом без розгляду за заявою позивача.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача являються безпідставними, і тому в їх задоволенні йому слід відмовити.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за не розрахунок при звільненні, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Кобилецький І.Ф.