Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні, відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і просить вселити її в квартиру АДРЕСА_1; встановити порядок користування квартирою, закріпивши за нею право користування частиною кімнати площею 19,94 кв.м, балконом площею 1,02 кв.м, а підсобні приміщення - кухню площею 7,23 кв.м, санвузол площею 3,02 кв.м, коридор площею 3,02 кв.м залишити у спільному користуванні; зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні виділеною кімнатою і підсобними приміщеннями; стягнути з ОСОБА_2 2000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 21000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди в рівних долях із кожного, а також стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі. Так, позивачеві належить 4/6 частини квартири, ОСОБА_2 - 1/6 частини квартири, ОСОБА_3 - 1/6 частини квартири. Позивач і відповідачі, з якими вона не має родинних відносин, успадкували квартиру після своїх померлих батьків. Так, за позивачем як спадкоємцем першої черги за законом визнано право власності на спадкове майно, а саме 4/6 частини квартири, після померлого 28.12.2008 року батька ОСОБА_4, а відповідачі отримали у спадщину по 1/6 частині квартири кожний після померлої 17.12.2006 року матері ОСОБА_5.

Позивач вимушена з сімєю знімати житло, оскільки відповідач ОСОБА_2, яка фактично одна проживає у квартирі, не допускає позивача у квартиру, перешкоджає її вселенню, ключів від квартири не надає, чим порушує право на володіння та користування належною частиною квартири.

Спірна квартира складається з двох кімнат площею 22,98 кв.м і 10,47 кв.м; кухні площею 7,23 кв.м, санвузла площею 3,02 кв.м, коридору - 3.02 кв.м, вбудованих шаф площею 0,50, 1,44 кв.м, балкону площею 1,02 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14.05.2014 року переобладнання квартири неможливе, а ділити квартиру відповідачі не бажають.

Крім того, станом на 01.08.2015 року борги по комунальним платежам становлять більше 21000,00 грн.. Так як відповідачі не дають позивачеві можливості вселитися в квартиру та проживати в ній, тому вона не має наміру нести відповідальність по сплаті цих боргів і в квартирі відключені газ, вода, світло. Для того, щоб поновити надання послуг необхідно сплатити борги і кошти за підключення, тому завдану матеріальну шкоду позивач оцінює у розмірі 21000,00 грн..

Також відповідачі завдали позивачеві моральну шкоду тим, що чинять перешкоди в користуванні належною їй частиною квартири.

Позивач під час розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги, у тому числі, просила виділити їй у користування всю кімнату площею 22,98 кв.м, а прилеглий до неї балкон залишити у спільному користуванні. Остаточно згідно поданої заяви (а.с.83) просить не стягувати моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. і підтримує позовні вимоги, викладені саме у позовній заяві.

Пояснила, що не може зайти у квартиру, оскільки не має ключів, у тому числі від підїзду, а відповідачі, з якими склались неприязнені стосунки, двері не відчиняють, на дзвінки не відповідають.

Також пояснила, що кімнати у квартирі суміжні. Просить виділити їй у користування частину більшої кімнати, через яку потрібно проходити до меншої кімнати та на балкон.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому порядку, причини неявки невідомі.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Встановлено, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2.

Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_4, що помер 28.12.2008 року, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 як частку у спільній сумісній власності майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2002 року; внесено зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2009 року №6-535, виданого на імя ОСОБА_2, в зміні долі ідеальної частки з 1/3 частини на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3; визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 4/6 частини квартири АДРЕСА_3, як за спадкоємцем за законом першої черги, що відкрилась 28.12.2008 року після смерті батька ОСОБА_4, з наступною реєстрацією права власності у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно; скасовано реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2, вчинену КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.7-9).

Належність ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності 4/6 частки квартири АДРЕСА_4 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч. 1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, оскільки сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2, тому сторони мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження нею та позивач не може бути позбавлена чи обмежена у здійсненні правомочностей власника внаслідок неприязнених відносин із відповідачами, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про вселення позивача в спірну квартиру підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з технічного паспорту (а.с.13-14) спірна квартира загальною площею 49,68 кв.м розташована на пятому поверсі та складається з двох неізольованих суміжних кімнат площею 22,98 кв.м і 10,47 кв.м, кухні площею 7,23 кв.м, санвузлу площею 3,02 кв.м, коридору площею 3,02 кв.м, вбудованих шаф - 0,50 кв.м, 1,44 кв.м, балкону 1,02 кв.м.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №538/05.14 від 14.05.2014 року, проведеної у цивільній справі №296/11386/13-ц, переобладнання квартири АДРЕСА_4 неможливе (а.с.12).

Враховуючи, що жилі приміщення за розмірами не відповідають часткам сторін у спірній квартирі та її переобладнання є неможливим, а кімната площею 22,98 кв.м з виходом на балкон не ізольована від кімнати площею 10,47 кв.м та є суміжною (прохідною) і відповідачі, щоб користуватись кімнатою площею 10,47 кв.м, мають проходити через кімнату площею 22,98 кв.м, що порушуватиме їх права, тому позовна вимога про встановлення такого порядку користування квартирою, відповідно до якого за позивачем буде закріплено право користування частиною більшої кімнати і балконом, вихід на який влаштований з цієї кімнати, із залишенням підсобних приміщень у спільному користуванні сторін або всією кімнатою площею 22,98 кв.м. з залишенням балкону та підсобних приміщень у спільному користуванні сторін задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити позивачеві перешкоди у користуванні виділеною кімнатою і підсобними приміщеннями, то суд може захистити лише порушене право позивача на момент розгляду спору в суді та, оскільки позовна вимога заявлена на майбутнє, а не у зв'язку з порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, тому підстави для її задоволення відсутні.

Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження спричинення їй відповідачами матеріальної шкоди у розмірі 21000,00 грн., тому суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача 21000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.356, 358, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 121,80 грн. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко