У Х В А Л А

про забезпечення позову

"19" січня 2016 р. м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Масендич В.В. розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Пята Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування квартири,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Пята Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування квартири.

В порядку забезпечення позову позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 квартири АДРЕСА_1. Заяву мотивує тим, що вона неодноразово намагалася влагодити конфлікт та вирішити питання шляхом мирних переговорів, проте відповідач наполягає на його праві розпорядження даною квартирою. Оскільки, під час складання договору дарування відповідач запевняв позивачку у тому, що вони укладають фактично договір про те, що лише після смерті дана квартира буде йому належати, а до цього часу позивачка буде мати право проживання у квартирі та відповідач буде опікуватись позивачкою, проте даного зобовязання не виконує, при цьому постійно погрожує їй у виселенні, а тому у позивачки є підозра, що він може її відчужити та фактично вигнати її на вулицю.

Дана квартира була спільною сумісною власністю позивачки та її покійного чоловіка. Ними у 2006р. було укладено договір, згідно з яким позивачка мала право на постійне проживання у вказаній квартирі до часу смерті та лише після смерті обдарований (відповідач по справі) мав би право розпоряджатись квартирою. Проте, на думку позивачки відповідач ввів її в оману і таким чином заволодів квартирою та спонукав її до підписання завідомо невигідного для неї договору дарування квартири, пояснюючи їй, що фактично підписується договір довічного утримання.

Чоловік позивачки помер і зараз відповідач по справі постійно вчиняє сварки із нею про те, що він може на свій розсуд розпоряджатись квартирою, а саме продати її при бажанні, а також відповідач останнім часом погрожує, що вказана квартира упродовж двох-трьох місяців буде продана. Крім цього, позивачка зазначає, що фактично у її власності на момент укладення договору перебувала 1/2 частка квартири. Також позивачка зазначає, що вона є особою похилого віку, постійно хворіє, потребує догляду та піклування і може залишитись без даху над головою, а відповідач погрожує відчужити квартиру і вигнати її на вулицю. Здійснення цього наміру може зробити неможливим виконання рішення суду. Просить заяву задоволити.

Вивчивши подані матеріали позову, матеріали заяви про забезпечення позову, вважаю, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.122, 151 ЦПК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вважаю, що мотиви заяви не дають підстави суду вирішити таке питання, оскільки позивачкою не наведено достатніх доказів, які можуть свідчити про наміри відповідача відчужити квартиру АДРЕСА_2, відсутнє достатнє обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно. А відтак, накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 може спричинити шкоду інтересам відповідача, що з огляду на обставини справи є необґрунтованим, недоцільним та може порушити його права.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1, про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Масендич В.В.