Справа №486/335/15-ц 17.02.2016 17.02.2016 17.02.2016
Провадження №22-ц/784/178/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/178/16
Справа 486/335/15-ц Головуючий у 1 -й інстанції: Волкова О.І.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Прокопчук Л.М.

із секретарем судового засідання: Гордійчук С.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду від 19 листопада 2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 02 березня 2012 року надав ОСОБА_4 позику в сумі 2100 грн., зі сплатою 4% щомісячно за користування грошовими коштами, а остання зобов'язалась повернути борг в строк до 03 березня 2012 року. Проте зобов'язання за договором позики відповідачка не виконала.

Посилаючись на порушення відповідачкою зобов'язань за договором позики, ОСОБА_3 просив стягнути з неї 5124 грн. заборгованості.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із уточненою і доповненою позовною заявою, в якій збільшив вказані позовні вимоги і просив стягнути із відповідачки заборгованість за вказаним договором позики в розмірі 13597 грн.

Крім цього, позивач також зазначав, що 28 листопада 2012 року він уклав з ОСОБА_4 договір позики, відповідно до умов якого передав останній в борг 6552 грн., що еквівалентно 800 доларів США, зі сплатою 5% щомісячно за користування кредитом, а остання зобов'язалась повернути борг за першою вимогою у валюті, зазначеній позикодавцем гривні.

Оскільки зобов'язання за вказаним договором відповідачка не виконала, то її борг склав 2040 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року становило 43350 грн.

25 грудня 2012 року він надав у борг ОСОБА_4 10000 доларів США під 3% щомісячно за користування цими коштами, а відповідачка зобов'язалась повернути борг за першою вимогою. Але зобов'язання за цим договором вона також не виконала, у зв'язку з чим борг склав 18700 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року становило 397375 грн.

Відповідно до наступного договору позики від 05 квітня 2013 року він надав у борг ОСОБА_4 2000 доларів США зі сплатою 5% щомісяця за користування коштами, які вона зобов'язалась повернуть за першою його вимогою. Ці зобов'язання вона також не виконала, у зв'язку з чим заборгованість склала 4500 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року еквівалентно 95625 грн.

16 січня 2014 року між ним та ОСОБА_4 було укладено наступний договір позики, за умовами якого він передав останній у борг 500 доларів США на строк до 16 лютого 2014 року, а в разі порушення строку повернення боргу відповідачка зобов'язалась сплачувати йому 5% щомісячно від суми заборгованості. Дані зобов'язання вона також не виконала. А тому її борг за цією угодою склав 925 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року становило 19626 грн. 25 коп.

Всього, як зазначав позивач, ОСОБА_4 заборгувала йому 24125 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року еквівалентно 512656 грн. 25 коп.

Крім зазначених обставин позивач також посилався на те, що 22 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого він надав останньому у борг 1700 гривень, що еквівалентно 200 доларам США, зі сплатою 5% щомісяця за користування грошовими коштами. Зобов'язання ОСОБА_5 теж не виконав, а тому його борг склав 320 доларів США, що станом на 20 травня 2015 року еквівалентно 6800 грн.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_3 вказував на те, що ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання щодо погашення в солідарному порядку боргів ОСОБА_4

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 зазначав, що борг відповідачів перед ним склав 576403 грн. 27 коп., що еквівалентно 27124, 86 доларам США, і просив стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в солідарному порядку 576403 грн. 27 коп.

09 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся із уточненою позовною заявою, в якій зазначав, що борг ОСОБА_4 за вказаними договорами позики складає 27502 доларів США, що станом на 26 жовтня 2015 року еквівалентно 620720 грн. 14 коп., її борг в національній валюті - 8148 грн., а борг ОСОБА_5 - 370 доларів США

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 19 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено стягнути на користь ОСОБА_3 за договорами позики із ОСОБА_4 - 608488 грн. 52 коп., а із ОСОБА_5 - 6800 грн.;

З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду змінити, стягнувши в солідарному порядку з відповідачів борг в сумі 5124 грн. та 27872 доларів США, оскільки, на його думку, судом не враховано, що ОСОБА_5 є поручителем по зазначених боргових зобов'язаннях ОСОБА_4 Позивач також посилається на те, що при ухваленні рішення суд не звернув належну увагу на зміст його позовних вимог, боргових розписок відповідача ОСОБА_4, а тому помилково стягнув заборгованість в гривнах, а не у валюті.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити із таких підстав.

Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2012 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 позику в сумі 2100 грн., зі сплатою 4% щомісячно за користування грошовими коштами, а остання зобов'язалась повернути борг в строк до 03 березня 2012 року, на підтвердження чого надала розписку.

28 листопада 2012 року позивач уклав з ОСОБА_4 наступний договір позики, відповідно до умов якого передав їй в борг 6552 грн., що еквівалентно 800 доларів США, зі сплатою 5% щомісячно за користування кредитом, а відповідачка зобов'язалась повернути борг за першою вимогою у валюті, зазначеній кредитором (в доларах або євро), а в разі неповернення позики - сплачувати 5% щомісяця від суми боргу.

Відповідно до договору позики від 25 грудня 2012 року ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 10000 доларів США під 3% щомісячно за користування цими коштами, а відповідачка зобов'язалась повернути борг за першою вимогою.

05 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала у борг 2000 доларів США зі сплатою 5% щомісяця за користування коштами, які вона зобов'язалась вернуть за першою вимогою позивача.

16 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачці у борг 500 доларів США на строк до 16 лютого 2014 року. В разі порушення строку повернення боргу відповідачка зобов'язалась сплачувати йому 5% щомісячно від суми заборгованості.

22 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у борг 1700 гривень, що еквівалентно 200 доларам США, зі сплатою 5% щомісяця за користування грошовими коштами.

На підтвердження зазначених боргових зобов'язань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач надав до суду боргові розписки (а.с.38-43). В матеріалах справи відсутні докази щодо повернення відповідачами боргу за вказаними договорами позики.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не виконані договірні зобов'язання щодо повернення ОСОБА_3 позики, а тому є підставі для стягнення на його користь боргу із ОСОБА_4 в розмірі 608488 грн., а з ОСОБА_5 - 6800 грн.

Дане рішення суду першої інстанції в частині розміру боргу позивачем не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_3 про покладення на ОСОБА_5 солідарної відповідальності за порушення ОСОБА_4 зобов'язань за договорами позики, суд обґрунтовано вважав, що правові підставі для такої відповідальності відсутні.

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення між позивачем та ОСОБА_5 договору поруки в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договорами позики.

Що стосується розписки від 22 лютого 2014 року, наданої ОСОБА_5 на підтвердження особистих боргових зобов'язань перед позивачем, в якій зазначено, що він гарантує повернення позики за розписками матері ОСОБА_4 всім своїм рухомим і нерухомим майном, то цей документ не є договором поруки в розумінні ст. ст. 547, 553 ЦК України.

Тому доводи ОСОБА_3 про незаконність рішення суду в частині відмови в задоволенні його вимог про стягнення із відповідачів боргу в солідарному порядку, є безпідставними.

Доводи позивача про те, що при ухваленні рішення суд також не звернув належну увагу на зміст його позовних вимог, а тому помилково стягнув заборгованість із ОСОБА_4 в гривнях, а не у доларах США, теж не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Частиною першою ст. 192 ЦК України передбачено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно частини другої цієї ж статті іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами, які є фізичними особами, виник спір з приводу порушення зобов'язань за договорами позики. Позивач як позикодавець за своїм правовим статусом не відноситься до суб'єктів, яким вказаними законами надано право на здійснення валютних операцій.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення боргу на користь позивача в гривнях.

Разом з тим рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат слід змінити, із таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі в березні 2015 року позовної заяви до ОСОБА_4 про стягнення 5124 грн. ОСОБА_3 сплатив 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 2, 6).

Стягуючи на користь позивача із відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказана сума судового збору сплачена позивачем при подачі позовної заяви лише до ОСОБА_4 У зв'язку з чим, рішення в частині розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору лише ОСОБА_4

Як видно із уточнених і доповнених позовних вимог, з якими ОСОБА_3 звернувся в травні 2015 року, він просив стягнути із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в солідарному порядку 576403 грн. 27 коп. (а.с. 33 - 37). Проте судовий збір за збільшені позовні вимоги, які вирішені судом, позивачем не сплачено.

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся з наступною заявою про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що борг ОСОБА_4 за договорами позики у валюті складає 27502 доларів США, що еквівалентно 620720 грн. 14 коп., у гривнях - 8148 грн., а борг ОСОБА_5 - 370 доларів США.

Як видно із оскаржуваного рішення, на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договорами позики, а саме: із ОСОБА_4- 608488 грн. 52 коп., а із ОСОБА_5 -6800 грн.

Тому із врахуванням обсягу задоволених вимог та виходячи із положень частин першої, третьої ст. 88 ЦПК України, п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року за № 3674-VI (в редакції від 16 липня 2015 року, який набрав чинності з 15 вересня 2015 року), а також сплати позивачем за подачу позовної заяви 243 грн. 60 коп. судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що на користь держави із ОСОБА_4 підлягає стягненню 5841 грн. 28 коп.(608488 грн. х 1%= 6088, 88 грн. -243,60), а із ОСОБА_5 - 487 грн.20 коп. (1218 грн. х 0,4).

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 січня 2016 року ОСОБА_3 відстрочено сплату судового збору в сумі 4019 грн. 40 коп. за подачу апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду першої інстанції до її розгляду апеляційним судом.

28 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, посилаючись на скрутне матеріальне становище, оскільки він отримує пенсію за віком в мінімальному розмірі та не працює.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

В п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що суд вправі застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати. Зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності або в сукупності.

Із врахуванням матеріального становища ОСОБА_3 та характеру спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення судового збору, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь держави, з 4019 грн. 40 коп. до 1500 грн.

Тому із ОСОБА_3 на користь держави за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1500 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду від 19 листопада 2015 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5841 (п'ять тисяч сорок одна) грн. 28 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: К.О. Буренкова

Судді: Т. В. Крамаренко

Л.М. Прокопчук