Справа № 344/7970/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2336/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: представника позивача ОСОБА_2, представників національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» Собко Я.М., Дзундза Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю "Гуцулія" про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

22.06.2016 ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що працював на посаді артиста балету в Івано-Франківському національному академічному Гуцульському ансамблі пісні і танцю "Гуцулія". Під час гастрольного концерту в м.Теребовля він отримав травму і довший час лікувався. 15 лютого 2016 року медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу ІІІ групу інвалідності загального захворювання. В період з 17.02.2016 року по 19.03.2016 року він перебував у відпустці. По виході із відпустки ОСОБА_2 продовжив виконувати свої обов'язки на посаді артиста балету. Однак, не зважаючи на це, 22.03.2016 року відповідач видав наказ №40 про звільнення позивача з посади артист балету по п.2 ст.40 за станом здоров'я, без виплати вихідної допомоги. Вважає даний наказ незаконним, а дії відповідача такими, що порушують його права.

Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньомісячний заробіток позивача становив 6 184 грн. 95 коп. Однак, відповідач на даний час не сплатив йому розрахунок в розмірі 6 184,95 грн.

Також оскільки його трудовий стаж роботи у відповідача складає понад 15 років, останній зобов'язаний виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі двох окладів.

Також відповідач зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн.

Просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на його користь належну вихідну допомогу при звільненні в сумі 6 184 грн. 95 коп. та середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 6 184 грн. 95 коп. Стягнути 18 557 грн. 85 коп. за порушення вимог законодавства про працю та вимог колективного договору. Стягнути одноразову грошову допомогу в розмірі двох окладів у зв'язку із виходом на пенсію та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно є необгрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що 22.03.2016 року відповідач видав наказ №40 про звільнення ОСОБА_2 з посади артист балету по п.2 ст.40 КЗпП України - за станом здоров'я, без виплати компенсації. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення позивача, а зіслався на сфабрикований наказ від 23.03.2016 року, який відповідач надав в судовому засіданні. До того представник відповідача стверджував, що жодної допомоги не потрібно виплачувати..

Вказаний наказ зареєстрований у журналі наказів, але з іншої сторони, тобто, в одному журналі відповідач веде дві різні реєстрації наказів.

Виходячи з того, що відповідачем грубо порушено вимоги законодавства про працю та вимоги колективного договору, оскільки вихідні допомога була нарахована позивачу 30.09.2016 року (через пів року після звільнення), останній зобов'язаний мені виплатити компенсацію із розрахунку тримісячного середнього заробітку, що складає 18 557 грн. 85 коп.

Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, не має засобів для належного рівня життя своїй сім'ї. Тому просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді артиста балету в Івано-Франківському національному академічному Гуцульському ансамблі пісні і танцю "Гуцулія".

Наказом Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю "Гуцулія" №40 від 22 березня 2016 року "Про звільнення з роботи" ОСОБА_2 звільнено з посади артиста балету 22 березня 2016 року відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров'я без виплати компенсації.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2016 року у справі №344/3966/16-ц, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю "Гуцулія" про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральних збитків відмовлено.

Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки розрахунку при звільненні врегульовано статтею 116 Кодексу законів про працю України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю "Гуцулія" №14 від 23 березня 2016 року "Про надання вихідної допомоги ОСОБА_2.", останньому надано вихідну допомогу при звільненні за станом здоров'я (п. 2 ст. 40 КЗпП України) в сумі 6 220 грн. 22 коп. (п.1); нарахування та виплату провести по факту звернення ОСОБА_2 в бухгалтерію ансамблю "Гуцулія" для отримання.

Як зазначено у вищевказаному наказі, підставою для надання вихідної допомоги є наказ № 40 від 22 березня 2016 року, колективний договір, ст. 44 КЗпП України, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1,2 і 6 ст. 40 цього Кодексу.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, на момент звільнення ОСОБА_2 з роботи та в подальшому йому повідомлялося про необхідність отримання вихідної допомоги, однак позивач від цього відмовлявся, посилаючись на необхідність вирішення всіх питань, пов'язаних із звільненням, з його адвокатом.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 (художній керівник ансамблю "Гуцулія"), ОСОБА_6 (артист балету) підтвердили той факт, що вони особисто чули та неодноразово телефонували до позивача щодо необхідності отримання відповідної допомоги.

Крім того, в матеріалах справи міститься наказ відповідача №14 від 23 березня 2016 року "Про надання вихідної допомоги ОСОБА_2.", відповідно до якого позивачу надано вихідну допомогу при звільненні за станом здоров'я (п. 2 ст. 40 КЗпП України) в сумі 6 220 грн. 22 коп.

Законність даного наказу та сам факт його існування ОСОБА_2 не оскаржував.

Як вставлено судом, в ході судового розгляду справи суму вихідної допомоги було виплачено Позивачу шляхом її перерахування на його банківський рахунок, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми вихідної допомоги при звільненні.

Крім того, як вже було зазначено, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем не доведено належними засобами доказування факту наявності вини Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» у невиплаті належної звільненому працівникові ОСОБА_2 суми вихідної допомоги у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виплати в загальному розмірі 47255,92 грн. не підлягає задоволенню.

Оскільки позовна вимога про стягнення з Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія» на користь ОСОБА_2 18557,85 грн. за порушення вимог законодавства про працю та вимог колективного договору (на підставі пункту 3.1.10 Колективного договору Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю «Гуцулія») є похідною від позовних вимог про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати (в чому позивач і вбачає порушення відповідачем трудового законодавства), суд, дійшовши висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати, знаходить підстави відмовити і в задоволенні похідної позовної вимоги про стягнення 18557,85 грн. за порушення вимог законодавства про працю та вимог колективного договору.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги в розмірі двох окладів у зв'язку із виходом на пенсію на підставі пункту 3.1.11 Колективного договору Івано-Франківського національного академічного Гуцульського ансамблю пісні і танцю "Гуцулія" , доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 досягнув пенсійного віку і вийшов на пенсію, а, отже, в нього наявне право на отримання відповідних виплат на підставі пункту 3.1.11 Колективного договору відповідача, позивачем суду не надано, а судом таких обставин досягнення Позивачем пенсійного віку та виходу на пенсію не встановлено.

За таких обставин, дана позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. є похідною від попередніх позовних вимог про стягнення коштів, які, за висновком суду, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та відмовив у її задоволенні.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко