Провадження № 2/761/7138/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 було укладено договір на виконання ремонтних робіт квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира на праві власності належить позивачу, а також її батькам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Відповідно до п. 3.1 Договору було узгоджено, що всі ремонтні роботи повинні бути виконані в строк, що не перевищує 4 місяці з моменту його укладення. Того ж дня, одразу після підписання Договору, в якості авансу на виконання робіт по першому етапу кошторису, відповідачу було сплачено суму у розмірі 107500,00 грн.. В подальшому, йому було додатково передано грошові кошти у розмірі 83900,00, зокрема 20800,00 грн. - 24.04.2013 року, 5100,00 грн. - 25.05.2013 року та 58000,00 - 26.06.2013 року. Таким чином, загальна сума, сплачена відповідачу, складає 191400,00. Хід ремонтних робіт не викликав у позивача занепокоєння до червня 2013 року, коли більша частина ремонтних робіт повинна була бути виконана, проте працівники відповідача не приступили до виконання основних робіт. На вимогу позивача 29.07.2013 року відповідач надав завірені своїм підписом копії чеків, рахунків та накладних на загальну суму 50229,66 грн., що начебто підтверджують його затрати на придбання матеріалів. 05.08.2013 року, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по виконанню ремонтних робіт не пізніше 4 місяців з дня укладення Договору, чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5, діючи від імені позивача на підставі довіреності, та відповідач уклали угоду про розірвання Договору. Після цього відповідачу було вручено вимогу про повернення вартості оплачених, але невикористаних матеріалів та невиконаних робіт на загальну суму 65592,34 грн.. Згідно зазначеної вимоги, повернення грошових коштів мало відбутись протягом одного календарного дня з моменту її отримання відповідачем, тобто - 06.08.2013 року. Підтвердити своїм підписом факт отримання вказаної вимоги відповідач відмовився, про що в присутності свідків було складено відповідний акт. 10.08.2013 року позивач отримала лист від відповідача, датований 05.08.2013 року, в якому він повідомляв про розірвання договору в односторонньому порядку та про відсутність жодних зобов'язань перед позивачем.

Тому, позивач просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 129601 грн. 87 коп..

Представник позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував про позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що на підставі угоди від 05 серпня 2013 року між сторонами було розірвано Договір на виконання ремонтних робіт від 30 березня 2013 року, жодних викликів, щодо складання дефектного акту стосовно не якісно виконаних будівельних робіт чи не виконаних будівельних робіт на адресу відповідача не надходило, жодних претензій щодо якості або обсягу виконаних робіт, вимог про повернення невикористаних грошових коштів в розмірі 23699,70 грн. не надходило, а тому позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позов подано лише 08.08.2016 року. До матеріалів справи долучено заперечення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_4, ОСОБА_1 в рівних долях, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1995 року, НОМЕР_1.

30 березня 2013 року між Фізичною особою-підприємцим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір на виконання будівельних робіт, відповідно до умов якого, підрядник зобов`язується виконати роботи з ремонту квартири без проектної та технічної документації в обсязі, передбаченому кошторисом, з дотриманням будівельних норм і правил, встановлених чинним законодавством України, а так само умов Договору. Замовник зобов`язується здійснити оплату всіх цих робіт в обсязі та в порядку, передбаченому в кошторисі і договірною вартістю, що є невід`ємною частиною Договору, і в термін, передбачений умовами Договору. Згідно п. 1.2 Договору, об`єктом виконання робіт є житлове приміщення, а саме квартира, що належить замовнику та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3.1 Договору, темін виконання робіт визначається виходячи з обсягу робіт, організації дій та фінансування зі сторони замовника (в квартирі на весь період ремонту буде проживати один із власників), відповідно до кошторисної документації, але не може перевищувати 4 календарних місяці з дати укладання Договору.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

05 серпня 2013 року між відповідачем та позивачем було підписано Угоду про розірвання Договору на виконання ремонтних робіт від 30 березня 2013 року, відповідно до умов якого, зважаючи на невиконання підрядником робіт з ремонту квартири АДРЕСА_1, в строк, встановлений п. 3.1 Договору, сторони дійшли згоди припинити дію Договору шляхом його розірвання. Згідно п. 2 Угоди, розірвання Договору припиняє усі правовідносини між сторонами, окрім тих, що пов`язані з усуненням або відшкодуванням витрат на усунення недоліків, а також повернення підрядником вартості оплачених, але невиконаних робіт та невикористаних матеріалів. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання (п. 3 Угоди).

Відповідно до пояснень відповідача, викладених в поданих запереченнях, де зазначено, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки вищезазначену угоду було підписано між сторонами 05 серпня 2013 року, а з позовом позивач звернувся до суду лише 08.08.2016 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Отже, враховуючи вимоги ЦК України, останнім днем звернення позивача за захистом свого порушеного права є 06 серпня 2016 року, а позивач надіслав дану позовну заяву 08 серпня 2016 року, відповідно до штемпеля Укрпошти, яку зареєстровано судом 15 серпня 2016 року, проте, судом встановлено, що 7 і 8 серпня 2016 року є вихідними днями, а тому строк позовної давності для подачі позовної заяви позивачем не пропущено.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві зазначає, що нею було направлено на адресу відповідача листа від 05 серпня 2013 року щодо повернення коштів по Договору від 30 березня 2013 року та на акт від 05.08.2013 року.

Відповідно до п. 11.2 Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року, сторони визначають, що всі ймовірні претензії за Договором повинні бути розглянуті протягом 5 календарних днів з моменту претензії.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що лист від 05 серпня 2013 року щодо повернення коштів по Договору від 30 березня 2013 року було направлено відповідачу, а наданий акт від 05.08.2013 року не є належним та допустимим доказом, оскільки не зазначено місце складання акту, повноваження осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було складено Акт 2 етапу за виконання ремонтно-будівельних робіт, який було направлено позивачу 07.08.2013 року, що підтверджується фіскальним чеком від 07.08.2013 року.

Згідно п. 9.1 Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року, прийняття-здача робіт, виконуваних згідно Договору здійснюється замовником, або його уповноваженим представником не пізніше 2-х (двох) робочих днів з моменту одержання від підрядника акту, що підтверджує виконання окремого етапу робіт.

Прийняття-здача робіт, виконуваних згідно Договору, здійснюється шляхом підписання Акту виконаних робіт, що підписується повноважними представниками сторін і є невід`ємною частиною Договору (п. 9.2 Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року).

Пунктом 9.3 Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року передбачено, що у випадку відсутності письмових зауважень замовника протягом 2-х (двох) днів з моменту пред`явлення йому підрядником Акта про прийняття виконаних робіт, останній вважається затвердженим, а послуги надані належним чином.

Враховуючи те, що позивачу було направлено Акт 2 етапу за виконання ремонтно-будівельних робіт, а позивачем не було надіслано відповідачу письмових зауважень, а тому послуги за Актом 2 етапу надані і прийняті.

Згідно розрахунку здійснених оплат та виконаних будівельних робіт за період дії Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року, наданого відповідачем, загальна сума сплачених коштів позивачем становить - 191400,00 грн.; загальна вартість прийнятих робіт та матеріалів - 167700,30 грн.; а різниця - 23699,70 грн..

Пунктом 4.19 Договору на виконання будівельних робіт від 30 березня 2013 року, замовник має право: повернення сплачених вартості оплачених, проте невиконаних робіт та невикористаних матеріалів у разі дострокового розірвання Договору.

Враховуючи те, що 05 серпня 2013 року між відповідачем та позивачем було підписано Угоду про розірвання Договору на виконання ремонтних робіт від 30 березня 2013 року та звертаючи увагу на те, що позивач не звертався до відповідача з претензіями чи зауваженнями та відповідно п. 4.19 Договору на виконання ремонтних робіт від 30 березня 2013 року, відповідач має право повернути сплачених вартості оплачених, проте невиконаних робіт та невикористаних матеріалів з дня подачі даного позову до суду.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, де зазначено інфляційні збитки за весь час прострочення у сумі 58084,65 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5924,88 грн., проте, враховуючи ст. 625 ЦК України, відповідачем не прострочено виконання грошового зобов'язання, оскільки між сторонами відсутні відносини грошового зобов`язання, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 23699,70 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; 256, 257, 261, 267, 526, 625, 1212 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 23699,70 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя