м. Селидове 21 грудня 2016 року
Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., позивача ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування Селидівської міської ради Вегілін О.В., розглянувши в порядку заочного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач звернулася до суду вказаною заявою, в якій зазначила, що вона є бабусею малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачі - батьками дитини. Відповідачі не приймають участі у її вихованні, не проявляють батьківського інтересу, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не утримують її та не надають коштів на її утримання. Майже с самого народження малолітня ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, яка матеріально забезпечує та утримує дитину. На підставі цього просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнути з них аліменти на утримання дитини на користь особи, яка буде її виховувати.
В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Селидівської міської ради не заперечував проти задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона знає відповідача ОСОБА_4 та що вона більше року тому народила доньку Настю. Мати дитини не приймає участь у її вихованні. Батька дитини бачила тільки один раз. Дитина проживає у позивача.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою позивача, знає її доньку ОСОБА_4 Їй відомо, що ОСОБА_4 народила дівчинку та уїхала до Криму. Батька дитини бачила тільки один раз. Батьки дитини не приймають участь у її вихованні, нічого дитині не передають.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази суд встановив наступне.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого Комунарський відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Згідно акту обстеження умов проживання від 23.02.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1, та дитина має окрему кімнату, де розташоване окреме спальне місце, робочий стіл, куточок для іграшок, шафа для одягу; у дитини умови проживання задовільні, є все необхідне для розвитку життя дитини.
Із висновку виконавчого комітету Української міської ради від 10.05.2016 року № 02-22/4вих/89 встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з донькою не спілкуються, не цікавляться її долею, не надають матеріальної допомоги на утримання, не приймають участь у її вихованні, проживають окремо від дитини, тому вважають за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позов задовольнити, оскільки відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.
Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до п. 16 постанови пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків та не надають належної матеріальної допомоги на її утримання, не проявляють до неї батьківської турботи.
З метою захисту найвищих інтересів дитини, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи вимогу щодо стягнення аліментів, суд вважає, що оскільки позивач не є опікуном та суду не надано подання органу опіки та піклування про призначення позивача опікуном її онуки, аліменти на утримання дитини на користь позивача стягненню не підлягають, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 212-215, 218, 224, 225 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Селидівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Тургеневка Бахчисарайського району АР Крим, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку м. Курахове Марїнського району Донецької області, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя