Справа № 342/1208/15-ц
Провадження № 22-ц/779/637/2016
Головуючий у 1 інстанції Федів Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої: Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 29 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що до 04 вересня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Городенківського районного суду 04.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати з матір'ю.

Посилаючись на те, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі, а саме 1500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Рішенням Городенківського районного суду від 29 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 13.11.2015 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_2 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що судом не взято до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 є молодою, працездатною особою, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, на даний час працює в Чехії, має нерегулярний мінливий дохід, розмір якого приблизно становить 1000 євро. Тому на думку апелянта відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Також ОСОБА_2 посилається на те, що утримання дитини потребує чималих додатковий витрат для забезпечення духовного, соціального, морального розвитку, тому вказана сума є об'єктивною для належного розвитку дитини.

З наведених підстав апелянт просила змінити оскаржуване рішення та ухвалити рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що з 27.01.2007 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Городенківського районного суду від 04.09.2014 року (а.с.5).

У шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Рішенням суду дитину залишено проживати з матір'ю.

Відповідач проживає окремо та постійне матеріальне утримання дитині не надає, у зв'язку з чим, позивачка звернулася до суду про стягнення з відповідача на утримання сина аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення повноліття.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 750 грн., суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов'язку батьків утримувати неповнолітню дитину, законодавчо встановленого прожиткового мінімуму, а також з огляду на те, що відповідач не має постійного місця роботи.

Колегія суддів таким висновком погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, згідно вимог ст.182 СК України, суд повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, відтак з огляду на положення ст.184 СК України, суд правильно визначився щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів судом враховано, що відповідач є працездатним, будь-яких застережень щодо стану його здоров'я в ході розгляду справи не встановлено, інших дітей на його утриманні немає та обґрунтовано визначив розмір аліментів в розмірі 750 грн. щомісячно, виходячи в тому числі, з розміру прожиткового мінімуму встановленого для відповідного віку дитини.

Доводи апелянта щодо роботи відповідача за кордоном та спроможність останнього сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж визначено судом першої інстанції, у засіданні апеляційного суду не знайшли свого підтвердження.

Виходячи із змісту ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Соколовський В.М.