Справа №442/5433/16-ц
Провадження №2/442/1911/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді: Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» про стягнення компенсації за невчасну виплачену заробітну плату , компенсацію за затримку виплати розрахункових та відшкодування моральної шкоди.

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом, в якому просить стягнути компенсацію за невчасну виплачену заробітну плату , компенсацію за затримку виплати розрахункових та відшкодувати моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював у відповідача з 13.06.1977 року на посаді слюсара ремонтника . 31.12.2013 року був звільнений за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. Однак за період з лютого 2013 року по грудень 2013 року на протязі 11 календарних місяців зарплата нараховувалась, але не була виплачена і по даний час. Заборгованість становить 26784 грн. 36 коп. Згідно судового наказу № 442/7489/ 14 виданого 20.10.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ПАТ « ДЗАК» в його користь вирішено стягнути вище вказану заборгованість. 17.11.2014 року відкрито виконавче провадження. Проте, по даний час з ним не було проведено повного розрахунку. З таких підстав, для захисту своїх конституційних прав на справедливу винагороду за працю, змушений звертатись до суду. Просить стягнути з відповідача за період з 01.02.2013 року по 31.12.2013 року з врахуванням індекси інфляції за 2013 рік та 2014 рік компенсації частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 9000 грн., оскільки внаслідок невиплати йому заробітної плати та розрахункових коштів він був змушений звертатись в різні установи, організації за захистом своїх порушених прав, позичати гроші в знайомих, чим порушено його нормальні життєві звязки.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, надіславши на адресу суду заяву в якій просять слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просять їх задоволити.

Представник відповідача ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу і, керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, позов слід задоволити частково з таких міркувань.

Статтею ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача з 13.06.1977 року на посаді слюсара ремонтника. 31.12.2013 року був звільнений за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. Однак за період з лютого 2013 року по грудень 2013 року на протязі 11 календарних місяців зарплата нараховувалась, але не була виплачена і по даний час. Заборгованість становить 26784 грн. 36 коп. Згідно судового наказу № 442/7489/ 14 виданого 20.10.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ПАТ « ДЗАК» в його користь вирішено стягнути вище вказану заборгованість. 17.11.2014 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Ст. 116 цього ж Кодексу передбачено, що в день звільнення працівника йому проводиться виплата всіх сум, що належить йому від підприємства.

Зазначені положення Кодексу відповідачем порушено, так як виплати заробітку та сум, що належать працівнику при звільненні відповідачем не проведена.

Згідно ст.12 Конвенції МОП №95 «Про захист заробітної плати» 1994р. та ст.47 КЗпП України у день звільнення роботодавець зобовязаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтями 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші; сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Однаково вказує ст. 34 Закону України «Про оплату праці», що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Аналогічно було викладено законну позицію у прийнятому судовому рішенню №6-43цс14 від 21.05.2014р Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що: «Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427(зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Беручи до уваги наведені норми законів та вимогу позивача у відповідності до них, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати, однак позов підлягає частковому задоволенню виходячи з того, що позивачем у власному розрахунку, котрий жодним чином не спростований відповідачем, не містить в собі зазначених сум податків та інших обовязкових платежів, що мали підлягати стягненню при їх виплаті.

Тому суд прийшов до переконання, що бухгалтерією відповідача повинно це бути взято до уваги, оскільки наділена в тому спеціальними знаннями, і суми податків та інші обовязкові платежі мали б бути відрахованими при виконанні цього судового рішення у випадку набрання ним законної сили, або зазначене може бути предметом окремого цивільного спору вже за позовом ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів»

Як вбачається з представленої позивачем таблиці розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, розмір такої компенсації становить у 2013 році - 4428.57 , у 2014 році - 4444.72грн. Як було вказано раніше, представником відповідача жодним чином цього не спростовано в частині недоплаченої заробітної плати із лютого 2013року, ані щодо компенсації втрати частини доходів особою саме з цього часу; однаково представник відповідача не заперечив методику розрахунку, що застосував позивач подібно як у сфері нарахування та виплати заробітної плати, що полягає у визначеному коефіцієнті приросту індексу споживчих цін щодо невиплаченої заробітної плати в конкретному періоді; а також при діяльності бухгалтерії у відповідача та володіючи в тому спеціальними знаннями, останнім суду не представлено власного розрахунку компенсації, що передбачена Законом.

Тому суд погоджується із мотивами позивача ОСОБА_1, що Порядок оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, саме роботодавець виступає як податковий агент при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи виплаті недоплаченої заробітної плати за відповідним рішенням суду; що під час оподаткування потрібно застосовувати ставки ПДФО, обєктом оподаткування військовим збором є також доходи, - нарахування, утримання та сплату чого до бюджету повинен здійснювати у даному випадку відповідач, оскільки є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету ПДФО та військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, - для позивача ОСОБА_1 відповідач був роботодавцем, який виплачує такі доходи згідно п. 171.1 ст. 171 ПКУ.

Аналізуючи все раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи подані суду матеріали; а тому переконаний, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після невиплати заробітної плати, тривалість порушення прав позивача, як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих звязків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

А тому, враховуючи вимоги п.п.3,5,6,9,13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача слід стягнути в користь позивача 1000 грн. моральної шкоди.

Таким чином стягненню з відповідача підлягають і моральна шкода в розмірі 1000 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. . в дохід держави.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212, 214 ЦПК України, ст.43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст.12 Конвенції МОП №95 «;Про захист заробітної плати» 1994р., п.п.3,5,6,9,13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» в користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строку їх виплати в розмірі 8873.29 грн. (розмір зазначений із урахуванням сум податків та інших обовязкових платежів, які підлягають відрахуванню Публічним акціонерним товариством «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» при виконанні рішення суду).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» в користь ОСОБА_1 - моральну шкоду , в розмірі 1000 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» в дохід держави 1378 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Суддя Л.І. Гарасимків