Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», третя особа - управління Пенсійного фонду України у м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, про встановлення факту звільнення, зобов'язання внести до трудової книжки відомості про звільнення та видачу трудової книжки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі − ТОВ «Краснолиманське»), третя особа − управління Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, про встановлення факту звільнення, зобов'язання внести до трудової книжки відомості про звільнення та видачу трудової книжки.

На обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем він перебуває у трудових відносинах з 01 жовтня 2007 року, що підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27 травня 2015року № 19360, з яких вбачається, що з 27 травня 2007 року по ІІІ квартал 2014 року, тобто до 30 серпня 2014 року, включно, відповідачем йому виплачувалася заробітна плата, з якої утримувався податок до бюджету, однак починаючи з ІІІ кварталу 2014 року відповідач припинив здійснювати виплату заробітної плати і фактично з указаного часу не працює, керівництво відсутнє.

21 травня 2015 року він письмово звернувся із заявою до директора ТОВ «Краснолиманське» про звільнення з підприємства з 05 червня 2015 року з підстав, передбачених трудовим законодавством, відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та вказану заяву надіслав на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Лист з указаною заявою був вручений відповідачеві 22 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12 червня 2015 року він надіслав письмову заяву на адресу відповідача про видачу копії наказу про звільнення та трудової книжки, однак вказаний лист із заявою був йому повернутий 15 липня 2015 року за закінченням терміну зберігання.

Згідно з пенсійним посвідченням він є пенсіонером.

Він є інвалідом ІІІ групи безстроково, що підтверджується довідками МСЕК № 286356 від 22 жовтня 2002 року та № 057667 від 05 травня 2003 року і посвідченням серії НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що на теперішній час він фактично перебуває у трудових відносинах з відповідачем, значиться на обліку в УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі як працюючий пенсіонер то йому виплачується у період роботи 85 % розміру призначеної пенсії, як передбачено ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому йому необхідно встановити факт звільнення з ТОВ «Краснолиманське», так як встановлення цього факту йому необхідно для повідомлення до УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», так як відповідно до ч. 1 ст. 47 вказаного Закону виплата пенсії поновлюється. Іншої об'єктивної можливості внести необхідний запис до трудової книжки про звільнення з підприємства відповідача він не має, що порушує його права, передбачені трудовим законодавством та ст. 43 Конституції України − вільно обирати працю або вільно на неї погоджуватися.

Крім цього, оскільки відповідач не видав його належно оформлену трудову книжку із записом про звільнення, він просить суд зобов'язати відповідача внести відповідний запис до трудової книжки про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та видати трудову книжку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року, позов задоволено.

Встановлено факт звільнення ОСОБА_6 з посади обліковця з ТОВ «Краснолиманське» з 07 липня 2015 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язано ТОВ «Краснолиманське» внести запис до трудової книжки ОСОБА_6 про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язано ТОВ «Краснолиманське» після внесення запису про звільнення ОСОБА_6 за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України видати трудову книжку.

У касаційній скарзі ТОВ «Краснолиманське» просить змінити оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що встановлення факту звільнення необхідно позивачу для повідомлення УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 1 ст. 47 цього Закону після звільнення з роботи виплата пенсій поновлюється.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним вимогам норм процесуального права не відповідають.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працює у ТОВ «Краснолиманське» з 01 жовтня 2007 року, що підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27 травня 2015 року № 19360, з яких вбачається, що з 27 травня 2007 року по ІІІ квартал 2014 року, тобто до 30 серпня 2014 року включно, відповідачем йому виплачувалася заробітна плата, з якої утримувався податок до бюджету, однак починаючи з ІІІ кварталу 2014 року відповідач припинив здійснювати виплату заробітної плати і фактично з указаного часу не працює, керівництво відсутнє (а. с. 11−13).

21 травня 2015 року позивач письмово звернувся з заявою до директора ТОВ «Краснолиманське» про звільнення з підприємства з 05 червня 2015 року з підстав, передбачених трудовим законодавством, відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та вказану заяву надіслав на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Лист з указаною заявою був вручений відповідачеві 22 травня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12 червня 2015 року позивач надіслав письмову заяву на адресу відповідача про видачу копії наказу про звільнення та трудової книжки, однак вказаний лист із заявою був йому повернутий 15 липня 2015 року за закінченням терміну зберігання.

Згідно з пенсійним посвідченням позивач є пенсіонером.

Відповідно до звітності в системі персоніфікованого обліку про застрахованих осіб, наданої ТОВ «Краснолиманське» за період з 01 жовтня 2007 року по 30 серпня 2014 року, наявні дані про заробіток застрахованої особи та сплату внесків даним підприємством на ім'я ОСОБА_6

Згідно з річним звітним персоніфікованим обліком за 2007 рік його прийнято на роботу 01 жовтня 2007 року з кодом категорії «2» (як працюючий інвалід).

Відповідно до матеріалів пенсійної справи зазначено: ознака роботи «працює» і це підтверджується листом УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі від 18 червня 2015 року № 14497/10/23.

Позивач є інвалідом ІІІ групи безстроково, що підтверджується довідками МСЕК від 22 жовтня 2002 року № 286356 та від 05 травня 2003 року № 057667 і посвідченням серії НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК Українивизначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Предметом судового розгляду справи про встановлення юридичних фактів можуть бути лише за наявності перелічених нижче умов: такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема такими можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановлюючи такий юридичний факт, як звільнення, не врахував та залишив поза увагою, що порядок звільнення передбачений КЗпП та не встановив, чи є такі позовні вимоги належним способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не роз'яснив позивачу його права та обов'язки щодо зміни позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача звільнити позивача. У разі відмови роботодавця у звільненні працівника, захисту підлягає порушене право у порядку та на підставах передбачених КЗпП.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак