У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 березня 2008 року з ОСОБА_3 укладено комплексний договір 10-А-6-Б на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, участь у витратах на утримання будівлі та прибудинкової території БПО № 3, за умовами якого товариство взяло на себе зобов'язання обслуговувати будівлю та прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором. ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 1 січня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 37 446 грн 25 коп.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги в розмірі 37 446 грн 25 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 680 грн 98 коп. та три проценти річних у розмірі 4 740 грн 13 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», суд першої інстанції, виходив із того, що позивач за захистом порушеного права звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності (ст. ст. 256, 257 ЦК України), про застосування якої заявив відповідач.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду, зазначивши також про те, що наявність ухвали суду від 26 лютого 2014 року про відмову у видачі судового наказу не перериває строку позовної давності.

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 березня 2008 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_3 укладено комплексний договір 10-А-6-Б на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, участь у витратах на утримання будівлі та прибудинкової території БПО № 3, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання обслуговувати будівлю та прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов договору за період з грудня 2009 року до лютого 2011 року виникла заборгованість зі сплати обов'язкових платежів у розмірі 37 446 грн 25 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону України обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки відповідач отримував надані ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» послуги, які своєчасно не оплачували, то порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Проте не можна погодитись з апеляційним судом щодо застосування положень ЦК України про позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом установлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року відмовлено у прийнятті заяви ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» про видачу судового наказу з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, яку було подано до суду 19 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява, щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; зазначених вимог закону не врахував; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; залишив поза увагою наявність переривання строку позовної давності, що пов'язано з поданням 19 лютого 2014 року заяви про видачу судового наказу, а також з тим, що остання сплата житлово-комунальних послуг, надійшла від ОСОБА_3 у березні 2011 року та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик