Справа №751/4220/15-ц
Провадження №2/751/116/16
Рішення

Іменем України

07 квітня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю, поділ майна подружжя,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звертаючись до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, просить визнати 1/2 частину реммайстерні К1 площею 59,7 кв.м, 1/2 частину складу К площею 779,8 кв.м, 1/2 частину гаражу К2-1 площею 151,6 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за кожним право власності на 1/4 частину реммайстерні К1 площею 59,7 кв.м, на 1/4 частину складу К площею 779,8 кв.м. та на 1/4 частину гаражу К2-1 площею 151,6 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26 (а.с.2-5).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 07 липня 1995 року по 10 січня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання, 06.12.2000 року відповідач разом з ОСОБА_5 придбав реммайстерню К1 площею 59,7 кв.м, склад К площею 779,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26. Також, 24 травня 2001 року чоловік та ОСОБА_5 придбали у власність гараж К2-1 площею 151,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26. Посилаючись на ст.22 КпШС України, ст. 60,70 СК України, вказує, що 1/2 частина вищезазначеного спірного майна є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вона має право на 1/4 частину вказаного майна.

21.07.2015 року відповідач ОСОБА_3 предявив зустрічний позов до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю, поділ майна подружжя (а.с.79-80), в подальшому зменшив позовні вимоги (а.с.191), остаточно просив визнати за ним право особистої власності на 1/2 частину реммайстерні К1 площею 59,7 кв.м., 1/2 частину складу К площею 779,8 кв.м. та 1/2 частину гаражу К2-1 площею 151,6 кв.м., що знаходяться по вул. Ціолковського, 26 в м. Чернігові; стягнути з ОСОБА_6 65 860 грн у відшкодування 1/2 частини вартості поліпшень, зроблених в квартирі №26 в будинку №4 на вул. І.Шраги у м. Чернігові; визнати спільним сумісним майном подружжя холодильник вартістю 11 500 грн., плиту газову з електричною духовкою вартістю 12 000 грн, телевізор марки «LG» вартістю 6 000 грн., телевізор Samsung вартістю 6 000 грн, пральну машину вартістю 6 500 грн, диван вартістю 12 000 грн, диван вартістю 1 500 грн, дзеркало вартістю 600 грн, гарнітур вартістю 3 000 грн, шафу вартістю 1 000 грн, антресоль вартістю 1000 грн, шафу вартістю 300 грн, пилосос вартістю 2 400 грн, відеомагнітофон з підставкою вартістю 1 300 грн, програвач вартістю 500 грн, кухонний куточок вартістю 800 грн, стіл кухонний вартістю 800 грн, кухонний гарнітур вартістю 25 000 грн та пять світильників вартістю 3000 грн; виділити у власність ОСОБА_6: плиту газову з електричною духовкою марки «Зануссі» вартістю 12 000 грн, телевізор марки «LG» вартістю 6 000 грн, диван вартістю 3 000 грн, дзеркало вартістю 600 грн, шафу вартістю 1 000 грн, дві антресолі вартістю 2 000 грн, кухонний гарнітур - 25 000 грн та пять світильників вартістю 3000 грн; виділити йому у власність: холодильник вартістю 11 500 грн, телевізор Samsung вартістю 6 000 грн, мякий куточок (диван) вартістю 12 000 грн, гарнітур вартістю 3 000 грн, кухонний куточок вартістю 800 грн, стіл кухонний вартістю 800 грн, програвач вартістю 500 грн, пральну машину вартістю 6 500 грн, пилосос вартістю 2400 грн, відеомагнітофон з підставкою вартістю 1 300 грн, а також стягнути понесені судові витрати.

Заявлені вимоги мотивує тим, що за час шлюбу, за свої особисті кошти, придбав разом з ОСОБА_5 реммайстерню К1, склад К та гараж, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул.Ціолковського, буд.26. Зазначене майно було придбано ним за кошти, які він взяв у борг у свого брата ОСОБА_7 Після того, у травні 2003 року він продав власну квартиру по вул. Самострова, 13/101 у м. Чернігові, яка належала йому до укладення шлюбу, та погасив борг. Таким чином, вважає зазначене майно особистою приватною власністю, оскільки придбано за кошти, отримані від продажу особистої квартири. Крім того, вказує, що починаючи з 2003 року він почав проживати з позивачем у її квартирі по вул. І.Шрага, 4/26 у м. Чернігові. У вказаній квартирі у період 2004 2008 років були зроблені значні поліпшення на загальну суму 218 497 грн. Посилаючись на ст.61 СК України, вважає, що поліпшення, які були зроблені у квартирі позивача є обєктами спільної сумісної власності подружжя, а тому просить стягнути грошову компенсацію у розмірі 109 248 грн. Також вказує, що у період з 2006 2009 роки подружжям придбано побутову техніку та меблі, які відповідно ст. 60 СК України, є обєктами спільної сумісної власності подружжя. У звязку з тим, що на даний час спільної згоди щодо поділу та користування майном з відповідачем не досягнуто просить поділити майно та стягнути грошову компенсацію за поліпшення зроблені у квартирі по вул. І.Шрага, 4/26 у м. Чернігові.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Представник позивача ОСОБА_8 зазначив, що оскільки після розгляду справи по суті відповідач відчужив частину нерухомого майна, а тому слід стягнути з відповідача компенсацію 1/2 частини вартості проданого майна, яка зазначена у договорі від 22.07.2015 року. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору, витрати за надання правової допомоги та понесені витрати за проведення експертизи.

Відповідач та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити повністю. Представник відповідача зазначила, що експертом при визначенні вартості поліпшень не було враховано вартість підлоги з підігрівом, а тому з урахуванням вказаних поліпшень вартість 1/2 частини становить 65 860 грн.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав.

Залучений до участі у справі ухвалою суду від 23.03.2016 року в якості третьої особи ОСОБА_7 власник частини спірного нерухомого майна, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.213).

Допитаний в судовому засіданні 30.07.2015 року як свідок ОСОБА_9 знайомий відповідача, суду пояснив, що доставляв будівельні матеріали ОСОБА_3, але на яку вулицю не памятає, так як це було близько 10 років назад. Кошти на будівельні матеріали надавав ОСОБА_3, який в цей час робив ремонт в квартирі.

Свідок ОСОБА_10 знайомий відповідача в судовому засіданні 30.07.2015 року пояснив, що приймав участь у ремонті квартири по вул. ОСОБА_11. В період 2004-2008 р.р. звертався ОСОБА_3 з приводу ремонту у квартирі по вул.І.Шраги (заміна вхідних дверей, меблів, вікон, циклювання підлоги). В цій квартирі він проживав з тещею, дружиною та сином. Оплачував всі ремонтні роботи ОСОБА_3. Вказав, що з 2004 року він зареєстрований як СПД. На час проведення ремонтних робіт працював сам, інших співробітників не мав, але у нього був партнер, який міг підписувати будь-які документи. Зазначив, що робив ремонт по даним накладним і суми відповідають виконаній роботі. Розрахунки за проведення ремонту відповідачем проводились частинами..

Свідок ОСОБА_12 знайомий відповідача в судовому засіданні 30.07.2015 року пояснив, що з 2000 року з відповідачем працювали разом. Коли виникла необхідність придбати приміщення, то він разом з відповідачем та його племінником поїхали до його брата в Київ позичити гроші. Факт отримання грошей був посвідчений розпискою. З такою ж метою їздили в Київ до брата відповідача в 2000-2001 році. Відповідач мав квартиру на пр ті Перемоги та на вул. Самострова, які продав у 2003 році та купив квартиру на вул. Савчука. Для ремонту квартири на вул..ОСОБА_11 ОСОБА_3 наймав робітників, придбавав меблі.

Допитаний в судовому засіданні 04.03.2016 року як свідок ОСОБА_7 рідний брат відповідача, суду пояснив, що двічі надавав брату в борг кошти в сумі 12 438 грн та 2 050 грн на придбання реммайстерні та складу. У звязку з чим складались відповідні розписки. Зазначив, що відповідач повернув кошти в сумі 16 000 грн після продажу своєї квартири по вул. Самострова у м. Чернігові.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1995 року по 10 січня 2014 року (а.с.6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.01.2014 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.8).

Під час шлюбу 06 грудня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно договору купівлі продажу, придбали в рівних частинах кожному реммайстерню «К1» площею 59,7 кв.м та склад «К» площею 779,8 кв.м, що знаходиться на вул. Ціолковського, 26 у м. Чернігові (а.с.13).

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згідно договору купівлі продажу від 24 травня 2001 року, придбали в рівних частинах гараж «К2-1», що знаходиться на вул. Ціолковського, 26 у м. Чернігові (а.с.14).

Право власності на дані обєкти зареєстровано в Чернігівському МБТІ, реєстраційний номер 4577684 (а.с.12,15-16).

Відповідно звіту №057/04/015 субєкта оціночної діяльності ОСОБА_13 вартість обєктів оцінки 1/4 частки реммайстерні становить 12 135 грн, 1/4 частина складу 158 512 грн та 1/4 частки гаражу 30 816 грн (а.с.28-35).

Як вбачається із матеріалів справи 13 червня 2014 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції накладено арешт на гараж, що знаходиться на вул. Ціолковського, 26 у м. Чернігові (а.с.61).

Відповідно до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на час набуття спірного майна, та ст.ст. 60, 70 СК України, майно нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, на придбане в період шлюбу майно сторони мають рівні права.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що вищезазначене спірне нерухоме майно є його особистою приватною власністю у звязку з тим, що було придбано виключено за його кошти, оскільки ОСОБА_3 не надав жодних належних доказів на підтвердження даних доводів. Допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_5 зазначили, що на купівлю вказаного нерухомого майна відповідач брав кошти у позику. Проте, відповідачем не надано належних доказів, що вказані грошові кошти були використані саме для придбання спірного майна.

Беручи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено, що спірна частина нерухомого майна була придбана за кошти, що належали особисто ОСОБА_3, суд прийшов до висновку, що 1/2 частина реммайстерні К1, 1/2 частина складу К та 1/2 частина гаражу К2-1, що знаходяться по вул. Ціолковського, 26 в м. Чернігові є спільною сумісною власністю сторін як подружжя.

За таких обставин, не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_3 в частині визнання за ним права особистої власності на вищезазначену частину нерухомого майна.

Втім, під час розгляду справи 22.07.2015 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_7 1/2 частину обєкта нерухомості, що складається із реммайстерні та складу, що знаходяться по вул. Ціолковського, 26 у м. Чернігові (а.с.194-195). Відповідно п.3 Договору купівлі продажу частини обєкта нерухомості від 22.07.2015 року вартість обєкта становить 138 130 грн.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 372 ч. 2 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, та в разі коли один з подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі передбачає другому сплату грошової компенсації.

У пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуді проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Беручи до уваги, що реммайстерню та склад відчужено в період розгляду справи про поділ майна подружжя, без згоди позивача, представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивач погоджується із вартістю проданого майна, а також на його компенсацію, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути 69 065 грн (138130/2) в рахунок компенсації від продажу 1/4 частини реммайстерні К1 площею 59,7 кв.м, 1/4 частини складу К площею 779,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26.

З огляду на те, що 22.07.2015 року 1/2 частина реммайстерні та 1/2 частина складу вибули із спільної сумісної власності подружжя, на даний час вищевказане нерухоме майно належить на праві власності третій особі ОСОБА_7 і договір купівлі-продажу не визнавався недійсним, а тому на даний час вказане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки в такому випадку буде порушено право власності третьої особи ОСОБА_7

За таких обставин, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частину гаражу К2-1, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26, визнати за позивачем право власності на 1/4 частину вказаного гаражу, а в решті вимог первісного позову слід відмовити за обставин зазначених вище.

Також, в період перебування сторін у шлюбі, згідно договору дарування від 30 березня 2007 року ОСОБА_6 отримала у власність 1/4 частину квартири №26, розташованої у м. Чернігів на вул. ОСОБА_11 у будинку №4 (а.с.92).

Відповідно довідки КП «Деснянське» №1200 від 16.03.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 позивач та відповідач (а.с.11).

Як встановлено в судовому засіданні, протягом 2004 2008 років у даній квартирі за спільні кошти подружжя проводились будівельно-ремонтні роботи по поліпшенню вказаної квартири. На підтвердження даних обставин відповідачем надані квитанції до прибуткових касових ордерів та накладні (а.с.108-126).

Зазначені обставини були визнані представником позивача і не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно висновку експерта судової будівельно технічної експертизи №37-15 від 10 грудня 2015 року, вартість вказаних будівельних робіт на день проведення експертизи, із врахуванням фізичного зносу, складає 118 721 грн, у тому числі вартість будівельних матеріалів з урахуванням фізичного зносу становить 95 614 грн (а.с.149-179).

Відповідач та його представник не погодилися із вказаним висновком експерта, так як вважають, що експертом при визначені не було враховано вартість підлоги з підігрівом.

Судом під час розгляду справи було запропоновано відповідачу для підтвердження вказаних обставин обговорити питання про призначення додаткової експертизи. Разом з тим, відповідач та його представник з клопотанням про призначення додаткової експертизи до суду не звернулись.

Таким чином, суд враховує, що в період проведення будівельно-ремонтних робіт по поліпшенню вказаної квартири з 2004 по 2008 роки, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.ст.69, 70 СК України кошти витрачені на поліпшення є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів на спростування вартості вказаних будівельних робіт, із врахуванням фізичного зносу, згідно висновку експерта, суд приходить до висновку, що зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а саме з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 належить стягнути 59 360,50 грн (118 721/2=59 360,50) у відшкодування 1/2 частини понесених затрат на поліпшення квартири АДРЕСА_2.

Під час розгляду справи відповідачем було заявлено вимогу про визнання спільним сумісним майном подружжя холодильник вартістю 11 500 грн., плиту газову з електричною духовкою вартістю 12 000 грн, телевізор марки «LG» вартістю 6 000 грн., телевізор Samsung вартістю 6 000 грн, пральну машину вартістю 6 500 грн, диван вартістю 12 000 грн, диван вартістю 1 500 грн, дзеркало вартістю 600 грн, гарнітур вартістю 3 000 грн, шафу вартістю 1 000 грн, антресоль вартістю 1000 грн, шафу вартістю 300 грн, пилосос вартістю 2 400 грн, відеомагнітофон з підставкою вартістю 1 300 грн, програвач вартістю 500 грн, кухонний куточок вартістю 800 грн, стіл кухонний вартістю 800 грн, кухонний гарнітур вартістю 25 000 грн та пять світильників вартістю 3000 грн. Як наслідок, просив виділити у власність ОСОБА_6: плиту газову з електричною духовкою марки «Зануссі» вартістю 12 000 грн, телевізор марки «LG» вартістю 6 000 грн, диван вартістю 3 000 грн, дзеркало вартістю 600 грн, шафу вартістю 1 000 грн, дві антресолі вартістю 2 000 грн, кухонний гарнітур - 25 000 грн та пять світильників вартістю 3000 грн; виділити йому у власність: холодильник вартістю 11 500 грн, телевізор Samsung вартістю 6 000 грн, мякий куточок (диван) вартістю 12 000 грн, гарнітур вартістю 3 000 грн, кухонний куточок вартістю 800 грн, стіл кухонний вартістю 800 грн, програвач вартістю 500 грн, пральну машину вартістю 6 500 грн, пилосос вартістю 2400 грн, відеомагнітофон з підставкою вартістю 1 300 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував факт наявності вказаного майна, крім програвача та відеомагнітофону, не погоджувався також із визначеною відповідачем вартістю спірного майна.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів, які б достовірно підтверджували наявність вказаного майна на період розгляду справи, не надано і доказів на підтвердження вартості майна на час розгляду справи. Також судом було запропоновано відповідачу для підтвердження вказаних обставин обговорити питання про призначення товарознавчої експертизи. Разом з тим, відповідач та його представник відмовились від проведення вказаної експертизи.

Таким чином, без надання ОСОБА_3 вказаних доказів не можливо в рівній мірі розподілити вказане майно, а отже у задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити повністю.

Позивачем за первісним позовом понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 014,64 грн (а.с.1), які у відповідності до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 844,73 грн ((15 408+69065)х2014,64/201463).

Також, позивачем за зустрічним позовом понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн (а.с.78). Проте, з урахуванням ціни позову та розміру зменшених позовних вимог судовий збір складає 1 610,60 грн (95 200 + 65 860), а переплата судового бору становить 2 043,40 грн. Таким чином, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 593, 60 грн (59 360,60х1610,60/161060).

Позивачем за первісним позовом не надано доказів про сплату витрат за проведення експертизи, зокрема оригіналу квитанції, а тому вказані витрати не підлягають відшкодуванню.

Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1 948,80 грн. (а.с.58) підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться і витрати на правову допомогу.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 03 лютого 2015 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 (а.с.45-48), розрахунок оплати послуг за надання правової допомоги від 13.05.2015 року (а.с.59), квитанція про сплату коштів в розмірі 1 948,80 грн (а.с.58).

За ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» - мінімальна заробітна плата з 01.01.2015 року складає 1 218 грн, з 01.09.2015 року складає 1 378 грн.

Оплата за годину роботи відповідно становить: 1218х40/100 = 487 грн. 20 коп. та 1378х40/100 = 551 грн. 20 коп.

Відповідно до розрахунку оплати послуг за надання правової допомоги від 13.05.2015 року (а.с.59) 03.02.2015 року надання консультацій з вивченням документів 1 год; 10.04.2015 року складання позовної заяви 2 год; 13.05.2015 року участь у судовому засіданні - 1 год, що загалом становить 4 год. Розмір витрат на правову допомогу складає 1 948,80 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокат приймав участь у судових засіданнях 13.05.2015 року тривалістю 4 хв, 09.06.2015 року 4 хв, 01.07.2015 року 6 хв., 21.07.2015 року 47 хв, 30.07.2015 року 79 хв, а загалом 140 хв.

Отже, за надання правової допомоги під час розгляду справи за 140 хв належить відшкодувати 1 136,80 грн (487,20 грн х 140 хв / 60 хв), тобто в межах доведеної тривалості зайнятості адвоката, так як в матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт, а також у звязку із частковим задоволенням первісного позову.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212, 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 60-61, 63, 68-72 СК України,-

Вирішив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою власністю, поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 1/2 частину гаражу К2-1, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину гаражу К2-1, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 69 065 (шістдесят девять тисяч шістдесят пять) грн. 00 коп в рахунок компенсації від продажу 1/4 частини реммайстерні К1 площею 59,7 кв.м, 1/4 частини складу К площею 779,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Ціолковського, буд.26.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 59 360 (пятдесят девять тисяч триста шістдесят) грн. 50 коп у відшкодування 1/2 частини понесених затрат на поліпшення квартири № 26 на вул.І.Шраги, 4 у м.Чернігові.

В іншій частині вимог первісного позову і зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 844 (вісімсот сорок чотири) грн. 73 коп. витрат по сплаті судового збору та 1 136 (одну тисячу сто тридцять шість) грн. 80 коп витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 593 (пятсот девяносто три) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Н. В. Маслюк