У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Управління Державного земельного агентства України у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним рішення міської ради, зобов'язання відновити межі земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2006 року, вони є власниками по Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Згідно земельно-кадастрової документації вони мають у користуванні земельну ділянку загальною площею 0,15 га, по АДРЕСА_1. У 1992 році ОСОБА_2 звернулася до Березанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу провести добудову до веранди будинку по АДРЕСА_1, і рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради від 21 жовтня 1992 року № 142 їй було надано такий дозвіл. У поземельній книзі значиться, що 0,09 га, земельної ділянки раніше належало ОСОБА_6, домоволодіння якої успадкував ОСОБА_4, запису про наділ їй ще 0,01 га немає. Поруч із домоволодінням позивачів знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2, що раніше належало ОСОБА_4, який приватизував свою земельну ділянку площею 0,10 га, за рішенням Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року та отримав державний акт на право приватної власності на землю. Вважають, що порушення їх землекористування відбулося в наслідок незаконної передачі у власність ОСОБА_4 0,01 га землі за рахунок їхньої присадибної ділянки, внаслідок чого зник заїзд до їхнього подвір'я, а веранда опинилася на суміжній земельній ділянці.

Позивачі просили визнати незаконним рішення Березанської міської ради Київської області від 16 березня 2000 року № 37, зобов'язати відповідача відновити межі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, та встановити постійний сервітут, надавши позивачам право проходу, проїзду на транспортному засобі до домоволодіння.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач, може вимагати усунення будь-яких його прав на землю, в тому числі і відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно ч. 3 ст. 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови.

У зв'язку з цим слід враховувати, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає його встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту) така не в праві вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі не є власниками земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1, а тому їх право не порушено. Позовні вимоги позивачів про зобов'язання Березанську міську раду встановити постійний сервітут на спірну земельну ділянку є також необґрунтованими, оскільки землі ради знаходяться у загальному користування, а встановлення земельного сервітуту на землі загального користування чинним законодавством не передбачено. Також, позивачі не надали доказів того, що вони зверталися до власника земельної ділянки ОСОБА_5 з пропозицією про укладення договору про сервітуту. Позовні вимоги позивачі до третьої особи ОСОБА_5, як до власника спірної земельної ділянки, про встановлення сервітуту, не заявлялися.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Управління Державного земельного агентства України у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним рішення міської ради, зобов'язання відновити межі земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов