Єдиний унікальний номер 235/6206/14-ц Номер провадження 22-ц/775/515/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Жданової В.С., Постолової В.Г.

секретар - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року по цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Приватне підприємство "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005", ОСОБА_4, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі),-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Приватне підприємство "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005", ОСОБА_4, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі) відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції постановив незаконне і необґрунтоване рішення, порушив норми матеріального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 2, а.с. 5).

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не зявилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність.

В судове засідання апеляційного суду третя особа - ОСОБА_4 не зявилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 873 (том № 1, а.с. 247).

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Український бізнес ОСОБА_5» не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 874 (том № 1, а.с. 248).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_6, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, представника Приватного підприємства "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005", обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору № КТДЕЮ/322901.1 від 27.06.2013 року ПАТ «Український ОСОБА_5» надав позичальнику ПП «Землі Донбасу 2005» у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі не поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 179100 грн. на поповнення оборотних коштів строком до 26.01.2014 року.

На момент укладення вказаного вище договору директором Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» була ОСОБА_2.

Згідно договору застави від 27.06.2013 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання боржником зобовязань за вказаним кредитним договором було надано у заставу наступне майно: автомобіль марки Хюндай модель Туксон 2.0,тип ТЗ легковий універсал, 2008 року випуску, реєстраційний номер АН 8090ЕН, вартість якого складає 92800 грн., який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС № 251009 від 09.10.2008 року; посівний комплекс марки «Партнер 7,5» рік випуску 2009, вартість якого складає 223000 грн., який належить ПП «Землі Донбасу 2005» на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини АБ № 629708 від 14.05.2010 року, виданого Інспекцією ДТН по Красноармійському району; автомобіль марки Шевролет марки Авео тип ТЗ легковий сєдан, 2005 року випуску, реєстраційний номер АН 4700АО, вартість якого складає 42400 грн., який належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії А1С № 671324 від 16.07.2005 року, виданого Красноармійським МРЕВ ДАЇ ГУ УМВС України Донецької області.

Згідно договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ( капіталі) Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» продавець ОСОБА_2 передала у власність покупця ОСОБА_3 свою частку у статутному капіталі Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005». Частка, яка продається за цим договором складає 100% Статутного капіталу вказаного підприємства та становить у грошовому вираженні 1000 грн., передається у власність покупцеві повністю.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Апеляційний суд Донецької області погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент розгляду справи Приватне підприємство «Землі Донбасу 2005» виконало свої зобовязання у повному обсязі за кредитним договором № КТДЕЮ/322901.1 від 27.06.2013 року, претензій щодо погашення заборгованості ПП «Землі Донбасу 2005» за вказаним вище кредитним договором у ПАТ "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5" не має і це не позбавляє позивача звернутися до банку із питанням про зняття арешту із заставленого майна.

Також Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт введення в оману ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Статуту Приватного підприємства "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005", засновником Підприємства є ОСОБА_2. Як вбачається із пункту 7.1. розділу 7 вказаного вище Статуту, для забезпечення діяльності Підприємства утворюється Статутний капітал, який складає 1000 грн. та складається з внеску Засновника. Згідно з пунктом 9.1 розділу 9 Статуту, вищим органом управління Підприємством є Засновник або призначений ним представник (представники). Відповідно до пункту 10.1 розділу 10 вказаного вище Статуту, до виключної компетенції Засновника як органу управління Підприємства відноситься затвердження угод відносно відчуження основних фондів Підприємства на суму, яка перевищує подвійний розмір Статутного капіталу Підприємства. Як вбачається із пункту 6.3. розділу 6 вказаного вище Статуту, Засновник Підприємства може уступити свою частку (частину частки) в Статутному капіталі Підприємства одному чи декільком юридичним чи фізичним особам (а.с. 169-186).

Рішенням № 1/2014 засновника (засновників) Приватного підприємства "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005" від 27 лютого 2014 року вирішено уступити (продати) частку ОСОБА_2 в статутному капіталі приватного підприємства "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005" на підставі договору купівлі-продажу 100% власної частки фізичній особі громадянину України ОСОБА_3, затвердити статут Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» у новій редакції, а також доручити проведення дій щодо реєстрації нової редакції статуту Приватного підприємства «Землі Донбасу 2005» директору підприємства ОСОБА_2 з правом передоручення іншим особам (а.с. 188).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при укладанні договору купівлі-продажу не було витребувано його згоду на укладання цього договору та згоду Банка, який надавав кредит ПП "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005", що є порушенням пункту 1.6 Договору застави та частини 3 статті 583 ЦК України, є безпідставними з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 3 статті 583 ЦК України передбачено, що застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Згідно із частиною 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5" № 3260 від 25.06.2015 року, Приватне підприємство "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005" виконало свої зобовязання у повному обсязі за кредитним договором КТДЕЮ/322901.1 від 27.06.2013 року. Претензій щодо погашення заборгованості ПП "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005" за кредитним договором КТДЕЮ/322901.1 від 27.06.2013 року у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» не має (а.с. 191).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при укладанні Договору не було перевірено відсутність заборони на відчуження, арешту майна, а також не було отримано згоду Банка на переведення боргу набувачу, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 1 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як вбачається із пункту 2 частини 1 вказаної вище статті, право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Статтею 55 Закону України «Про нотаріат» (із змінами і доповненнями) передбачено, що угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з пункту 5 договору купівлі-продажу частки в статутному фонді (капіталі) Приватного підприємства "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005" від 27 лютого 2014 року, на момент підписання договору частка у статутному фонді, що відчужується, в заставі чи під арештом не перебуває; щодо неї та підприємства відсутні судові та інші спори; у звязку з укладенням цього договору не буде порушено прав та інтересів третіх осіб; відступлення частки у статутному фонді відповідає інтересам та волевиявленню продавця і не вчиняється під примусом або внаслідок збігу тяжких обставин чи будь-якого примусу, погроз чи тиску, на момент укладення цього договору не існує інших зобовязань за участю підприємства, крім тих, які зазначені в бухгалтерських документах ( а.с. 34).

Як вбачається із пункту 8 вказаного вище договору купівлі-продажу, сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, 235 ЦК України нотаріусом сторонам розяснено.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що при укладенні Договору нотаріусом не було витребувано документа щодо оціночної вартості ПП "ЗЕМЛІ ДОНБАСУ 2005"; ціну, за яку було здійснено продаж, є занадто знижена, що є несправедливою умовою договору, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді