У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору та повернення суми передоплати, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договору та повернення суми передоплати.

ОСОБА_4 посилався на те, що 26 січня 2015 року він уклав з відповідачкою договір на дизайн проект. Після підписання договору виникли обставини, які значною мірою позбавляли його того, на що він розраховував при укладанні цього договору і подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Вказував на те, що керуючись п. 5.1, 6.1, 6.2 вказаного договору , ч. 1 ст. 651, ч. 2 ст. 653 ЦК України та ч. 2 ст. 188 ГК України він направив ОСОБА_5 лист, в якому було запропоновано розірвати договір достроково та повернути авансовий платіж з урахуванням виконаних робіт. 12 лютого 2015 року він отримав від ОСОБА_5 угоду про дострокове припинення дії договору, в якій зазначена сума виконаних робіт, яку він вважає завищеною, у зв'язку з чим сторони не змогли дійти згоди щодо вартості виконаних робіт.

Враховуючи вказане, позивач просив достроково розірвати договір на дизайн проект від 26 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, стягнути з відповідачки на його користь 8 416 грн, а також 1 000 грн упущеної вигоди; вирішити витання щодо судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Розірвано договір на дизайн проект від 26 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 416 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26 січня 2015 року було укладено договір на дизайн проект. В день підписання договору ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 10 500 грн передплати.

04 лютого 2015 року ОСОБА_4 письмово звернувся до ОСОБА_5 з листом, в якому вказав, що відповідно до п. п. 5.1, 6.1, 6.2 договору на дизайн проект від 26 січня 2015 року і ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, ч. 2 ст. 188 ГК України, пропонував розірвати договір та просив повернути йому передплату, з урахуванням виконаних робіт.

12 лютого 2015 року ОСОБА_5 склала письмову угоду про дострокове припинення дії договору і у п. 3 вказаної угоди зазначила, що зобов'язання сторін за вищевказаним договором припиняються з моменту вступу в силу даної угоди. Зобов'язання сторін, до виконання яких сторони вже приступили будуть виконані наступним чином: у зв'язку з заявою ОСОБА_4 від 04 лютого 2015 року, ОСОБА_5 повертає залог з врахуванням виконаних ОСОБА_5 робіт, а саме: проведення обмірних робіт приміщення, вказаного в п. 1.1 вищеназваного договору; розробка плану розстановки меблів; візуалізація інтер'єра ванної кімнати; візуалізація інтер'єра кабінету (розробка закінчена на стадії 70 % готовності, по причині отримання заяви ОСОБА_4 від 04 лютого 2015 року. Загальна вартість виконаних робіт - 6 470 грн; 4 030 грн - залог, який повертається.

Вказана угода була підписана ОСОБА_5, але ОСОБА_4 відмовився підписувати вказану угоду, оскільки згідно з його розрахунків ОСОБА_5 виконано роботи на загальну суму 2 084 грн, і сума, яка підлягає поверненню, становить 8 416 грн.

На виконання договору на дизайн проект від 26 січня 2015 року ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 диск DVD, на якому містилися виконані нею роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_5 були частково виконані роботи, передбачені в додатку № 1 до договору на дизайн-проект від 26 січня 2015 року, вартістю 2 084 грн. Оскільки ОСОБА_5 було не в повній мірі виконано умови договору, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору на дизайн проект від 26 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також стягнення попередньої оплати у розмірі невиконаної частини роботи - 8 416 грн.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. ЮровськаГ.В.