Провадження №2/521/4155/16
17 жовтня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі - Малиш О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
16.06.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.1994 року НОМЕР_1, виданого КЕЧ Одеського району є власниками квартири № АДРЕСА_1, в якій і по сьогоднішній день проживають та продовжують бути зареєстровані.
Відповідач є їх сином, однак не проживає з ними однією сім'єю та фактично проживає в іншому місці у Російській Федерації.
Понад трьох років, відповідач знаходиться за межами України, та не збирається повертатися в Україну, для того щоб жити однією сім'єю.
Комунальні служби, що надають послуги нам по утриманню їх квартири АДРЕСА_1, в своїх розрахунках (квитанціях) зазначають кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які вона має сплатити таким службам за надані ним послуги.
Вони не бажають оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не проживає в квартирі. В них скрутне матеріальне становище, вони є пенсіонерами, тому як можуть намагаються зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі змушує їх сплачувати за нього в той час коли він не користується та не проживає в квартирі вже понад трьох років.
Крім того, наявність реєстрації відповідача за адресою АДРЕСА_1 впливає на можливість отримання ними субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Вважають, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею.
Просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Позивачі ОСОБА_1г. та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, але в позовній заяві зазначили, що справу просять розглянути за їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 15.11.1994 року ОСОБА_2 та членам її родини ОСОБА_1 на праві спільної власності в рівних частках кожному належить квартира АДРЕСА_1
Як вбачається з довідки (витягу з домової книги про склад родини та реєстрацію) від 15.06.2016 року в квартирі № АДРЕСА_1 зареєстровано: ОСОБА_2, 1947 р.н., ОСОБА_1, 1945 року народження, ОСОБА_3, 1969 року народження та ОСОБА_4, 1994 року народження.
Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Одеській області № 13/1609 від 04.10.2016 року вбачається, що у відношенні гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСК ГУНП України в Одеській області та ОСК МВС України даних не має.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивачів, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що він понад один рік не проживає на спірній житловій площі.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування квартирою № АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.