Справа № 219/9910/15-ц
Провадження № 2/219/385/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

при секретарі Ранкової О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: орган опіки та піклування Артемівської міської ради, про вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: орган опіки та піклування Артемівської міської ради, про вселення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 червня 2009 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №183. За період шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01 листопада 2011 року вона з чоловіком та дитиною, зі згоди відповідача ОСОБА_4, який є власником будинку №1-В розташованого в м. Артемівську Донецької області по вул. Корсунського, зареєструвалися по вказаному адресу, де мешкали до 17 жовтня 2015 року. ОСОБА_4 проживає за іншою адресою. 17 жовтня 2015 року ОСОБА_5 побив її, нею було подано заяву по даному факту до Артемівського МВС України у Донецькій області, яка внесена до ЄРДР. У результаті чого її чоловік ОСОБА_5 та його батько ОСОБА_4 вигнали її з дитиною з будинку №1-В розташованого в м. Артемівську Донецької області по вул. Корсунського. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позові. Також пояснила, що до 26 січня 2016 року вона була членом сімї відповідачів, які незаконно виселити її з вищевказаного будинку, де вона разом з дитиною прописана. 26 січня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_5 розірваний, ОСОБА_5 виїжджав до Росії та лише 14 жовтня 2015 року приїхав звідтіля, та за увесь час знаходження його у Росії, він їй не допомагав матеріально, про сімю не піклувався, дитину також не допомагав утримувати. Вона також зазначила, що батько її чоловіка змінив замки у будинок, вона не чинила перешкод входу господарю будинку. Вона також доки жила у будинку, а саме до вересня 2015 року сплачувала комунальні послуги у спірному будинку. Зараз вона перебуває у цивільному шлюбі та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з січня 2016 року. За яку вона зараз сплачує більше 2 тис. грн. без комунальних послуг, що для неї є дуже тяжко. На позові наполягає та просить задовольнити, оскільки було порушено її право як члена сімї наймача, вона мала повне законне право там жити. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_4 у судові засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, його інтереси у суді представляє ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2, якій діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнав повністю, просив у їх задоволені відмовити, також зазначив, що на теперішній час його довіритель не бажає щоб позивач жила у його будинку, оскільки вона зараз не є членом його родини. Його довіритель є власником спірного будинку, куди позивач бажає вселитися. Ніхто, ані ОСОБА_5, ані позивач не сплачували комунальні послуги за спірний будинок і тому на теперішній час там дуже велика заборгованість не тільки за користування газом. Також зазначив, що позивач коли там проживала, то не пускала туди жити його довірителя. Просить у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення.

Представник 3-ї особи: орган опіки та піклування Артемівської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині малолітньої дитини.

Суд вважає за можливе розглянути справи без участі сторін, на підставі тих доказів, що є в матеріалах справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 20 червня 2009 року (а.с.4) одружився з ОСОБА_7, після одруження у обох прізвище ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-НО №290077 ОСОБА_6 (а.с.4 зворот) народилась 01 жовтня 2009 року, та її батьками є: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_3.

З копії довідки про склад сімї від 23 жовтня 2015 року (а.с.10, 48) вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та у її склад сімї входять: ОСОБА_5 чоловік та ОСОБА_6 донька.

Згідно копії вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2015 року (а.с.46-47) ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 21 січня 2016 року. Також вироком встановлено, що ОСОБА_5 17 жовтня 2015 року вліз у вікно кухні спірного будинку, закинув на плече потерпілу (позивача по справі) та виніс її у двір. Після чого виніс її речі та попросив вийти за межі двору. Тобто відповідач ОСОБА_5 17 жовтня 2015 року у стані алкогольного спяніння взявши ОСОБА_3 за волосся виштовхав з будинку на вулицю, де повторно штовхнув долонями в груди, внаслідок чого вона впала на асфальтовану ділянку подвіря, а він став зверху та вдарив правою ногою в кросівку підошвою в пах і двічі правою ногою в кросівку носком по лівій нозі. В подальшому він повернувся в будинок, закривши його, а їй викинув пальто і сумку.

Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно доч. 1ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 4ст. 156 ЖК України).

Згідно із ч. 2ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2ст. 405 ЦК України поширюються і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Втрата між сторонами сімейних відносин не впливає на право користування спірним будинком позивачем з урахуванням того, що в ньому вона зареєстрована, а відповідачем до часу не ставилось питання про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та у її склад сімї входять: ОСОБА_5 чоловік та ОСОБА_6 донька з правом на проживання. Відповідачі чинять позивачу перешкоди у проживанні за вищевказаною адресою, тому з 17 жовтня 2015 року позивач з донькою була змушена піди з вказаного будинку через те, що її вигнали, тобто відповідачами, у тому числі ОСОБА_5 створено умови для неможливого проживання його колишньої дружини за цією адресою. Нині відповідачами чиняться перешкоди у вільному доступі позивача та малолітньої дитини до вищевказаного будинку.

Щодо малолітньої дитини - ОСОБА_6, то окрім вищевказаних підстав (ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК), підставою до її вселення за вищевказаною адресою також є приписи ст. 29 ЦК України щодо місця проживання неповнолітніх дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, представником відповідача не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів щодо підтвердження його пояснень з приводу невизнання позовних вимог.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідності вищезазначених нормативно-правових актів України можна зробити висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: орган опіки та піклування Артемівської міської ради, про вселення підлягають задоволенню.

Суд при постановці даного рішення приймає до уваги та бере за основу покази позивача, представника позивача стосовно того, що відповідачами було порушено право позивача як члена сімї наймача, вона мала повне законне право там жити, оскільки вони послідовні, чіткі та підтверджуються між собою та письмовими доказами викладеними вище у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47 Конституції України, ст.9 ЖК, ст. 405 ЦК України, що питання про визнання ОСОБА_3 та малолітньої дитини такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком не вирішувалося, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.. 321, 405 ЦК України, ст. 9, 156 ЖК України, ст. 7 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 61, 88, 212 -215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: орган опіки та піклування Артемівської міської ради, про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, та її неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок №1-В, розташований в м. Бахмут (м. Артемівськ) Донецької області по вул. Корсунського.

Зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, комплект ключів від будинку №1-В розташованого в м. Бахмут (м. Артемівськ) Донецької області по вул. Корсунського.

Стягнут з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 487 (чотириста вісімдесяти сім) грн. 20 коп. по 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 квітня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

.

Суддя О.А.Брежнев