22-ц/775/217/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції: Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на наступне. У 1973 році ОСОБА_6 заповідала дітям ОСОБА_7 (батько позивача) і ОСОБА_3 (відповідач) в рівних частках своє майно - 1/2 частини домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі; частки ОСОБА_7 і ОСОБА_3 становлять по 1/4 частині домоволодіння № 38. ОСОБА_6 померла 25.04.1991р. Після смерті батька 15.03.1999р. позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якого отримав свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових внесків на рахунку у банку, акції Промінвестбанку і ВАТ «ММК ім. Ілліча». Однак, на частину спадщини у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 38 по вул. Мічуріна у м. Маріуполі не може отримати свідоцтво через відсутність у спадкодавця ОСОБА_7 правовстановлюючих документів на його 1/4 частку будинку, бо той обмежився лише наявністю заповіту матері і не отримав свідоцтво на спадщину за своє життя. Відповідач фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 38, бо проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. У зв'язку з наведеним позивач в кінцевій редакції вимог (а.с. 44), просив визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння № 38 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Мічуріна, 38 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 15.03.1999р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах довірителя ОСОБА_4, як особи, яка не брала участі в розгляді справи (ч. 1 ст. 292 ЦПК України), посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_8, і представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9, які заперечували проти доводів скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленої про дату і час розгляду справи ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи і матеріали інвентаризаційної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 належала на підставі договору дарування № 11900 від 21.11.1961р. 1/2 частина домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі.

25.04.1991р. ОСОБА_6 померла.

За своє життя ОСОБА_6 19.06.1973р. заповіла усе майно, що належатиме їй на час смерті в рівних частках: ОСОБА_7 (батько позивача) і ОСОБА_3 (відповідач).

ОСОБА_7 помер 15.03.1999р. Після його смерті за заявою прийняв спадщину син ОСОБА_2 (позивач), отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом реєстр. № 3-1661: грошові внески на рахунку спадкодавця у АК ПІБ, прості іменні акції ВАТ «ММК ім. Ілліча» і Українського акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (АК ПІБ).

Задовольняючи позов, суд керувався положеннями ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, визначив, що батько позивача ОСОБА_7 і відповідач ОСОБА_3, як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину в рівних частках після смерті їх матері ОСОБА_6 у вигляді 1/2 частини домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі, фактично вступивши в управління та володіння майном - кожний набув право по 1/4 частині спадкового майна. А в наступному позивач ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець за законом, успадкував частку свого батька ОСОБА_7 у вигляді 1/4 частини цього домоволодіння № 38, оскільки прийняв частину спадщини у вигляді грошових внесків на рахунку банку і простих іменних акцій підприємства і банку.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

З дослідженої в суді апеляційної інстанції інвентаризаційної справи БТІ № 24125 на домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі, вбачається, що станом на 1961 рік домоволодіння складалось з двох жилих будинків: дві жилі кімнати, коридор, сарай: ОСОБА_10 власник 1/2 частини (будівля Б-1 і належні до неї прибудови) за посвідченням міськжилуправління № 720 від 01.03.1947р., ухвалою народного суду Іллічівського району міста Жданова (нині Маріуполя) від 18.09.1961р. і свідоцтвом про право на спадщину, що залишилась після смерті його дружини ОСОБА_11; ОСОБА_12 (мати ОСОБА_4П.) власник 1/2 частини (будівля А-1 і належні до неї прибудови) за посвідченням міськжилуправління № 721 від 01.03.1947р.

За договором дарування від 21.11.1961р. ОСОБА_6 набула від дарувателя ОСОБА_10 право власності на 1/2 частину цього домоволодіння.

З 1961 року сином ОСОБА_12 ОСОБА_4 частину сараю літ. В переобладнано під жилу кімнату і кладову, згодом вчинено інші переобладнання жилої прибудови в жилий будинок літ. В-1 і добудування приміщень до частини будинку літ. А-1., в результаті чого ця частина будинку збільшилась за рішенням Іллічівського райвиконкому від 09.10.1996р. № 339 (на сьогодення даний акт не скасований, не визнаний недійсним) ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності № 687 от 18.11.1996р. про належність йому 4/5 частин домоволодіння № 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі, що складається з двух жилих будинків і жилої прибудови. Ідеальна частина ОСОБА_6 в такому випадку, з огляду на висновки дослідження БТІ від 12.07.1996р. (інвентарна справа а.с. 96) має становити 1/5 частини від всього домоволодіння № 38.

За положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 113 ЦК УРСР 1963р. (в редакції на момент отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Згідно із ст. 119 УРСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Аналогічно і за ч. 3 ст. 357 ЦК України 2003р. (з подальшими змінами) співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Як з'ясовано, з набуттям ОСОБА_4 права власності на 4/5 частин домоволодіння було змінено частки учасників у спільній власності.

В даному випадку, за умови чинності на сьогодення свідоцтва про право власності № 687 от 18.11.1996р. на ім'я співвласника ОСОБА_4 (а.с. 79, 95, інвентарна справа а.с. 100-103), в оригіналі оглянутого судом апеляційної інстанції, математично решта домоволодіння № 38 становить 1/5 частини, яка і мала бути предметом даного спору у справі про спадкування ОСОБА_2 майна після померлого спадкодавця ОСОБА_7

Втім, оскаржуваним рішенням, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння, що більше 1/10 частини домоволодіння, на яку, за вищевказаних обставин і суті позову, міг претендувати позивач, як вбачає колегія суддів, безпосередньо зачіпаються майнові права ОСОБА_4 На це обгрунтовано посилається в апеляційній скарзі представник ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_4, апелюючи через свого представника на рішення суду, вказує на те, що не був у встановленому процесуальним законом порядку залучений до участі в розгляді справи, не викликався до суду. Але ж суд присудив у власність ОСОБА_2 спадкове майно в 1/4 частині домоволодіння № 38, куди увійшла і його власна частка цього домоволодіння, тим самим суд вирішив питання про його майнові права і обов'язки.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги глави 1 розділу V ЦПК України, роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України N 12 від 24.10.2008р. «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», не має повноважень залучати на стадії апеляційного провадження будь-яких осіб, в тому числі і у якості співвідповідача.

Тож, колегія суддів в даному випадку не може залучати до участі в розгляді справи ОСОБА_4 в певному процесуальному становищі. Тому не входить в обговорення питання про наявність матеріально-правових підстав для спадкування позивачем ОСОБА_2 майна, що залишилось після смерті померлого батька ОСОБА_7 і набуття останнім за своє життя права на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_6

За таких обставин рішення суду, як постановлене внаслідок порушення норм процесуального права з передчасними висновками про обґрунтованість та доведеність позову ОСОБА_2, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності саме на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку домоволодіння 38 по вулиці Мічуріна в місті Маріуполі Донецької області в порядку спадкування за законом після смерті - ОСОБА_7, померлого 15 березня 1999 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля

ОСОБА_13