Справа № 360/2273/15-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2246/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 53 30.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2005 року уклав з відповідачем контракт № 09, відповідно до якого був призначений на посаду викладача економічного циклу відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж».

01 вересня 2015 року він був ознайомлений з наказом №318-к від 27 серпня 2014 року про звільнення з 01 вересня 2015 року відповідно до п.6.2.1. контракту та згідно п.8 ст. 36 КЗпП України.

Із звільненням не згоден, оскільки контракт між ним та відповідачем укладений з 01 вересня 2005 року по 01 вересня 2010 року. З того часу контракт не переукладався, а тому вважає, що з 02 вересня 2010 року дія контракту відповідно до положення ст. 39-1 КЗпП України була продовжена на невизначений строк. Таким чином його звільнення не відповідає вимогам закону, тому просив визнати незаконним та скасувати наказ №318-к від 27 серпня 2015 року про звільнення його з просади викладача економічних дисциплін Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаївський агротехнічний коледж" з 01 вересня 2015 року відповідно до п.6.2.1. контракту та згідно п.8 ст.36 КЗпП України, поновити його на роботі, на посаді викладача дисциплін економічного циклу ВП НУБІП з 01 вересня 2015 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по день винесення судом рішення виходячи з середньоденної заробітної плати 123,51 грн. та понесені судові витрати на правовому допомогу у розмірі 2500 грн.

Рішенням Бородняського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач у своїй апеляційній скарзі просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що формулювання причин звільнення, зазначене в наказі №318-к від 27 серпня 2015 року не відповідає чинному законодавству. Крім того, судом не враховано, що положення п. 6.2.1 контракту погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, а тому вважаються недійсними в порядку ст. 9 КЗпП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що 01 вересня 2005 року між сторонами укладений контракт, в якому встановлений термін його дії, тому вважав, що відсутні передбачені законом підстави для визнання цього контракту трудовим договором, укладеним на невизначений строк.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно частини 3 статті 54 Закону України "Про освіту" педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

01.09.2005 року між відповідачем та позивачем укладено Контракт № 09, згідно з яким позивач був призначений на посаду викладача ВСП НУБіП України «Немішаївський агротехнічний коледж» на строк з 01.09.2005 року по 01.09.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6.2.1. укладеного між сторонами Контракту передбачено, що підставами для розірвання контракту є: «закінчення строку його дії. При цьому керівник закладу освіти і працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст.36 Кодексу законів про працю України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на раніше обумовлений термін.

Враховуючи пункти контракту та заяву ОСОБА_2, станом на 01.09.2010 року керівництвом коледжу було прийнято рішення продовжити термін дії контракту на наступні 5 років, та відповідно до п. 6.2.1 Контракту продовжили його термін автоматично, без видання наказу.

27 серпня 2015 року директором ВСП НУБіП України «Немішаївський агротехнічний коледж» видано наказ № 378-к про звільнення позивача відповідно до п. 6.2.1. контракту та згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що трудові відносини між сторонами не можна вважати безстроковими, оскільки строковий трудовий договір, укладений між позивачем і відповідачем у формі контракту, був обумовлений характером роботи, а позивача віднесено до категорії працівників, які працюють за контрактом, на підставі Закону.

При розірванні контракту на підставах встановлених в контракті, але не передбачених чинним законодавством України, звільнення відбувається з посиланням на п.8 ст. 36 КЗпП України, тому безпідставними є доводи позивача щодо невідповідності формулювання підстав звільнення в наказі вимогам чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, оскільки судом не було встановлено порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, то суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: