АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/2551/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 613/1692/15-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія стягнення коштів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом, в якому, з урахуванням подальшого збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 320 622 грн., розмір сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 21 травня 2013 року між нею та відповідачем була досягнута усна домовленість про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в місті Богодухів, Харківської області по вул. Харківській,85-а.

У той же день вона передала відповідачу 2000,00 доларів США, та в подальшому передавала частинами кошти і у загальному розмірі передала 11400 доларів США та 10200 грн.

Отримання кожної частини коштів відповідач підтверджував власноручними розписками.

Після передачі нею коштів у травні 2013 року відповідач звільнив житловий будинок по вул. Харківській, 85-а в місті Богодухів Харківської області, передав їй ключі від будинку, де вона стала проживати, з дозволу відповідача зареєструвалася, уклала безстроковий договір найму житлового будинку за №33 від 16 жовтня 2014 року. При проживанні у житловому будинку, в 2013 році за заявою відповідача постачання газу до житлового будинку було відключено та в подальшому підключено за рахунок позивача за 1684 грн.19 коп. Кожного разу, коли позивач надавала кошти відповідачу, він обіцяв оформити правові документи і укласти договір купівлі-продажу на житловий будинок, але йшов час, а відповідач не бажав його укладати. З правових документів, які були надані позивачу відповідачем, вона дізналася, що ОСОБА_3 є власником 5/6 частини житлового будинку, а 1/6 частина належить ОСОБА_5 Позивач запропонувала відповідачу оформити договір купівлі-продажу на 5/6 частини житлового будинку, але отримала відмову. Таким чином, своїх зобовязань ОСОБА_3 не виконав, оскільки нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку № 85а по вулиці Харківській в місті Богодухові в подальшому з нею не уклав і отримані від неї кошти не повернув.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 320 622,00 грн., 2832,08 грн. судового збору і 1800,00 грн. витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 квітня 2016 року стягнуто судовий збір у дохід держави у розмірі 374 грн. 14 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду від 24 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ним з позивачем в письмовій формі було обумовлено і підтверджено домовленість про укладання договору купівлі - продажу будинку як договору платежів в розстрочку, що є передумовою подальшого нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку та підтверджується письмовим розписками про проведені платежі.

Вказує, що відсутність самого по собі письмового, нотаріально посвідченого договору, як правовстановлюючого документу щодо переходу прав на будинок, не свідчить про протиправність набуття спірних грошових коштів. В судовому засіданні позивач визнала, що платежі були проведені правомірно, на законних підставах.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України, бо у даному випадку мають місце зобов'язально-договірні правовідносини, в рамках яких спірні кошти були проведені як платежі в розстрочку у незаборонений законом спосіб на укладання в майбутньому договору купівлі-продажу будинку, а тому відсутні підстави вважати, що кошти ним були набуті безпідставно.

Вважає, що позивачем належними і достовірними доказами не доведено і в рішенні суду не встановлено, що він не виконав умови договору, навмисно ухилився від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу будинку або не мав намірів для його укладання.

Зазначає, що всупереч ч. 2 ст. 533 ЦК України суд неправильно визначив розмір коштів за сплаченими платежами із переведенням в еквівалент на національну грошову одиницю по курсу долара США на дату прийняття рішення. На його думку розрахунок платежів за курсом на день платежу складає 111 066, 54 грн.

Звертає увагу на те, що позивачем належними доказами не доведено витрати на правову допомогу адвоката, які суд безпідставно стягнув з нього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК Украпїни: в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач набув майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 1212 ЦК України) та зобовязаний повернути позивачу це майно, але в добровільному порядку здійснити це відмовляється.

Колегія погоджується з цим висновком, який грунтується на законі і відповідає обставинам справи.

У справі встановлено, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 23.10.2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 11.06.2009 року на 4/6 частини спадкового майна ( домоволодіння) по вул. Харківській,85 в місті Богодухів Харківської області. Цим же рішенням за ОСОБА_3, та ОСОБА_5 визнано право власності в порядкеу спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 16 січня 1996 року, по 1/6 частині за кожним на спадкове майно по вул. Харківській, 85 м. Богодухів Харківської області на вказане майно.

Право власності ОСОБА_3 на 5/6 частин і ОСОБА_8 на 1/6 частину домовлодіння зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено відповідним витягом з цього реєстру.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 20 серпня 2013 року, ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_3 протягом трьох років представляти її інтересах в усіх, у тому числі судових, органах та установах для оформлення право власності на її частину спадкового майна за адресою вул. Харківська, 85 м. Богодухів Харківської області та здійснення угод щодо відчуження цієї частки.

Відповідно до розписок ОСОБА_3 , у присутності свідків отримав від ОСОБА_4І кошти на придбання будинку по вул. Харківській, 85 (85-А) місто Богодухів Харківської області в наступних розмірах: 21.05.2013 року 2000 доларів США, 27.07.2013 року 400 доларів США, 20.09.2013 року 2000 доларів, 17.10.2013 року 3000 доларів, 04.11.2013 року 1000 доларів, 29.11.2013 року 1000 доларів, 23.12.2013 року 400 доларів США, 03.02.2014 року 4000 доларів США, 19.03.2014 року 2000 грн., 28.03.2014 року 3000 грн., 03.07.2014 року 900 доларів США, 02.09.2014 року 2500 грн., 26.09.2014 року 2700 грн., 23.10.2014 року 300 доларів США, а всього: 11400 доларів США та 10200 грн.

Крім того, згідно розписки від 03.07.2014 року ОСОБА_9 за придбання будинку залишилась винною ОСОБА_3 кошти в розмірі 900 доларів США, та після цього сплатила 300 доларів США та 5200 грн.

Відповідно до ст. 657 ч.1 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Усну домовленість з позивачем про продаж будинку та отримання нею коштів у зазначених в позові час та розмірах відповідач не заперечує і вказані обставини підтверджуються його власноручними розписками, дослідженими судом та долученими до матеріалів справи в оригіналах. (а.с.119-132)

Проте, договору купівлі-продажу у порядку та формі, що визначені ч.1 ст.657 ЦК України сторонами не укладено і належних та допустимих доказів здійснення ним будь яких дій щодо реалізації домовленості з позивачем про продаж їй будинку відповідачем до суду не надано, тому суд правомірно на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України дійшов висновку про безпідставність набуття ним грошових коштів та про зобов"язання їх повернення позивачу.

Помилкове посилання суду і на ч.3 вказаної статті та на норми ЦК, які регулюють недійсність правочину не призвело до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування або зміни рішення.

Визначення судом до стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, переданих в доларах США, у гривні України за курсом НБУ на час ухвалення рішення відпов ідає приписам ст.99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України.

Правомірно задоволені судом і вимоги позивача про компенсацію їй за рахунок відповідача понесенних судових витрат .

Частинами 1,2 статті 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати. повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ № 4191-У1 Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Правову допомогу позивачу надавав адвокат ЮК Богодухівського району Харківської області ОСОБА_10 на підставі договору від 19 січня 2016 року, за що нею по квитанції № 3710 від 04.02.2016 року сплачено 1800,00 грн. (а.с.72-73,85)

Позивачем та її представником не надано до суду розрахунок витрат на правову допомогу і такого розрахунку не наведено судом в рішенні.

Проте, матеріалами справи підтверджується участь адвоката ОСОБА_10 в судових засіданнях 19.01.2016 року та 16.02.2016 року протягом 3 годин 48 хв.

Мінімальна заробітна плата на вказаний час становила 1378,00 грн., отже 40% від мінімальної заробітної плати становить 551,20грн., що вже передбачає компенсацію витрат на правову допомогу у відповідності до приписів ЗУ № 4191-У1 в розмірі 2038,84 грн. Крім того, адвокатом здійснено запит до редакції газети "Маяк" щодо надання інформації, складені уточнена позовна заява та заява про збільшення позовних вимог.

При зверненні до суду з вимогами, розмір яких становив 283 207,20 грн. позивач сплатила 2832,00 грн. судового збору, що відповідало п.1ч.1 ст.4 ЗУ " Про судовий збір" ( в редакції, що діє з 01.09.2015 року). Збільшивши вимоги до 320622,00 грн., які були задоволені судом, позивач не здійснила доплати судового збору, на що було вказано в ухвалі апеляційного суду від 17 березня 2016 року та вирішено судом першої інстанції ухваленням додаткового рішення від 20.04.2016 року про стягнення з відповідача на користь держави 374,14 грн.

За таких обставин підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттевими, були предметом дослідження судом першої інстанції, який надав їм належну оцінку.

Колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів, які у розумінні статті 309 ЦПК України є підставою для скасування або зміни рішення, тому скарга підлягає відхиленню на підставі ч.1 ст.308 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.308, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319, 324

ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2