АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково: визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, згідно з Планом - додатком, складеним КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» із встановленням зазначених у плані кутів поворотів меж земельних ділянок та їх довжини, при цьому виділено у користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 590мІ, виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 410мІ, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 243,60грн судового збору; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договорів дарування від 29.12.2014 ОСОБА_5 є власником 64/100 частин у праві власності на жилий будинок з господарськими спорудами та 64/100 частин земельної ділянки площею 0,10га за адресою АДРЕСА_2. Іншим співвласником вказаного будинку є ОСОБА_4 як власник 36/100 частин указаної земельної ділянки та жилого будинку

Виходячи з того, що сторони досягли домовленості щодо порядку поділу належних їм на праві спільної часткової власності жилого будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та постановити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній доводів та просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позову про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відмовляючи у задоволенні позову у зазначеній частині, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.364,376 ЦК України, п.2.3.Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна (затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55) та правової позиції Верховного Суду України, висловленої при розгляді справи №6-286цс15 від 30.09.2015 про те, що об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об'єкти, поділу (виділу) не підлягають.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитись не можна, адже він не у повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності.

Встановлено, не заперечується сторонами і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що спірний жилий будинок є їх спільною власністю, у якій позивачу належить 64/100 його частини, а відповідачу - 36/100 частин. Також установлено, що відповідно до нотаріально посвідченого та зареєстрованого 30.07.2012 за реєстровим №3885 договору про порядок володіння та користування спільним майном 64/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :72:187:0012 площею 0,1000га, являють собою квартиру №2 та складаються з коридору 2-1 площею 3,7мІ, веранди 2-2 площею 5,4мІ, житлових кімнат 2-3 площею 20,1мІ та 2-4 площею 13,5мІ, кухні 2-5 площею 6,0мІ, санвузла 2-6 площею 4,0мІ, тамбурів 2-П площею 5,7мІ та 2-Ш площею 2,7мІ, а також господарських споруд - сараїв літ Г,Д, літнього душу літ И, погреба літ Е (ас12).

Відповідно до технічного паспорта жилого будинку АДРЕСА_2, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 01.02.2013, квартира №2 складається з тих самих приміщень з такою ж площею, окрім тамбурів 2-П площею 5,7мІ та 2-Ш площею 2,7мІ, які зі слів представника позивача знесені (ас14-19). Отже, квартира №2 у жилому будинку АДРЕСА_2 відповідає частці у 64/100 частин будинку.

Юридично неможливим відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України є виділ у натурі частини неподільної речі, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183 ЦК України).

Отже, виходячи з системного аналізу змісту норм ст.ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ частки жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка за розміром відповідає розміру частки співвласника у праві власності (постанова Верховного Суду України від 03.04.2013 у справі №6-12цс13).

Відповідно до п.2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №55 від 18.06.2007 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Відповідно до п.3.11 цієї Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Зазначені положення Інструкції узгоджується з нормою ч.2 ст.376 ЦК України, відповідно до якої особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Встановлено, що до складу приміщень квартири №2, які складають 64/100 частин жилого будинку, не входять самочинно збудовані або переобладнані приміщення. Такі приміщення є у складі квартири №1 у цьому будинку і належать відповідачу ОСОБА_4 (ас17).

Кожна з квартир будинку - і квартира №1, і квартира №2 - складають окремий самостійний об'єкт нерухомості в розумінні ст.181 ЦК України, оскільки ізольовані одна від одної, мають окремі виходи, окремі системи життєзабезпечення, і це також підтверджується поясненнями сторін і наявною в матеріалах справи технічною документацією. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний жилий будинок та господарські споруди, і в користування ОСОБА_5 виділено 590мІ цієї земельної ділянки як 64/100 її частини, на якій розташовані приміщення квартири №2 у жилому будинку, а ОСОБА_4 - 410мІ земельної ділянки як 36/100 її частин, і в цій частині вказане рішення набрало законної сили.

За таких обставин та враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 є фактично відокремленим жилим приміщенням із самостійним виходом і самостійною системою життєзабезпечення, тобто, складає окремий об'єкт нерухомого майна згідно ст.181 ЦК України та пунктів 4, 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 №1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них», відповідає за розміром частці позивача у праві спільної часткової власності в 64/100 частин будинку, не містить самочинно збудованих або переобладнаних приміщень, - така частина жилого будинку може бути виділена у натурі на підставі ст.364 ЦК України.

Наявність самочинно збудованих приміщень співвласником інших 36/100 частин спірного жилого будинку ОСОБА_4 не перешкоджає ОСОБА_5 у реалізації його права на виділ у натурі частки, що належить йому у праві спільної часткової власності у розмірі 64/100 частин будинку. Питання поділу спірного будинку як об'єкта спільної часткової власності в натурі відповідно до ст.367 ЦК України сторонами не ставилося.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_5 про виділ у натурі 64/100 частин жилого будинку АДРЕСА_2 підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення. Інші вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях до неї, не були предметом позову і предметом розгляду суду першої інстанції, а тому не підлягають вирішенню і в порядку апеляційного провадження на підставі ст.303 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Виділити в натурі ОСОБА_5 64/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, що складаються з коридору 2-1 площею 3,7мІ, веранди 2-2 площею 5,4мІ, жилих кімнат 2-3 площею 20,1мІ та 2-4 площею 13,5мІ, кухні 2-5 площею 6,0мІ, санвузла 2-6 площею 4,0мІ, а також господарських споруд - сараїв літ Г,Д, погреба літ Е.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна