Справа № 606/1769/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сущинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Сущинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що в 2015 році померла його мати ОСОБА_3, яка заповітом від 12.07.2006 року заповіла усе своє майно позивачу ОСОБА_1 Позивач є спадоємцем усього майна після смерті матері ОСОБА_3 за заповітом. Прийняв спадщину в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, так як подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Враховуючи наведене, для реалізації своїх спадкових прав, позивач змушений звертатися до суду щоб визнати право власності на спадщину.

Позивач в судове засідання до суду не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Представник відповідача Сущинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Справа розглянута відповідно до п. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане Сущинською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області від 01.09.2015 року, актовий запис №10) ОСОБА_3 була матірю позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.06.1966 року НОМЕР_2)

12.07.2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого, все своє майно остання заповіла ОСОБА_1, заповіт посвідчений секретарем Сущинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №36.

09.09.2015 року позивач звернувся в Теребовлянську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2016 року №533/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане майно. Інші особи із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно із довідки виданої виконкомом Сущинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 11.08.2016 року №628, за адресою: АДРЕСА_1 дійсно проживала і була зареєстрована ОСОБА_3, двір відносився до колгоспного двору та станом на 15.04.1991 року у дворі проживала і була зареєстрована одна ОСОБА_3.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

У довідці виданій Теребовлянським бюро Технічної інвентаризації від 31.08.2016 року № 295 вказано що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, право власності не зареєстроване.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1296 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, встановивши, що позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, а тому слід визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 за заповітом право власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами.

Керуючись ст. ст.15,16, 328, 392, 1216 -1218, 1222, 1233, 1296 ЦК України, ст.ст. 120 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року,ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Сущинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка