АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №635/3334/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шинкарчук Я. А.
Провадження № 22-ц/790/6129/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов'язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, обставини справи не відповідають висновкам суду.

На обґрунтування скарги зазначив, що якщо мораторій і може бути застосований лише в період з 18.11.2013 року по 16.10.2015 року, то МТСБУ розглядатиме та відшкодовуватиме збитки за зобов'язаннями страховика незалежно від факту включення вимоги кредитора до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство. Посилався на п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, де роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2013 року у справі №635/631/13-ц встановлено, що 26.04.2012р. о 11год. 25хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, д/н. НОМЕР_2, рухався на 31км+600м автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, не витримав безпечної дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням позивача, який зупинився на пішохідному переході. В результаті ДТП транспортним засобам спричинено механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2012р. по справі № 2034/6706/2012, яка набрала законної сили, вказану особу було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» та як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту АА/6834289, строком дії з 12.10.2011року по 11.10.2012 року, було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4- водія транспортного засобу ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2, на умовах ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 500.

Згідно висновку експерта авто товарознавчого дослідження ХНДІСЕ ім. Бокаріуса №4970 від 06.07.2012 року, величина завданого позивачу матеріального збитку внаслідок пошкодження його авто в ДТП становить 10538,36 грн.

Вищевказаним рішенням районного суду від 20 березня 2013 року позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт», ОСОБА_4 було задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт» на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10038,36 грн.

Проте, свої зобов'язання перед позивачем ПАТ «СК «Лафорт» за вказаним рішенням суду так і не виконав, а вже 18 листопада 2013 року ухвалою Господарського суду м. Києва порушено провадження про банкрутство зазначеної страхової компанії.

У відповідності до постанови Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року по справі №910/20063/13 ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» визнано банкрутом, а ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 року дана страхова компанія ліквідована як юридична особа в зв'язку з банкрутством.

Таким чином, підтверджена рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2013 сума страхового відшкодування у розмірі 10038,36 грн. була внесена до реєстру вимог кредиторів, як безспірна вимога в порядку четвертої черги, а сума сплаченого судового збору у розмірі 1218 грн. згідно ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» віднесена до вимог першої черги.

Однак, в процесі банкрутства ПАТ «СК «Лафорт» вказані вище безспірна вимога задоволені не були.

Згідно п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

У відповідності до п.п. ґ п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння - у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто відповідно до вимог ст.ст. 20, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» МТСБУ приймає на себе обов'язки по виконанню вимог страховика, який визнаний банкрутом та/або ліквідований лише в разі недостатності коштів та/або майна страховика в розмірі визнаних зобов'язань. В такому випадку особа, яка не отримала страхове відшкодування від боржника - банкрута може звернутись до МТСБУ з відповідною заявою в порядку ст.. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для отримання регламентної виплати за страховика - банкрута, яка не була отримана за недостатність коштів у страховика - банкрута.

Згідно листа від 18 січня 2016 року №3/1-05/1194, МТСБУ повідомило позивача про прийняття рішення стосовно виплати йому відшкодування шкоди у розмірі 11256,36 грн., яка складає безспірні вимоги у розмірі страхового відшкодування - 10038,36 грн. та сплаченого судового збору - 1218 грн.

Таким чином, підтверджений розмір відшкодування був сплачений позивачу. Проте, останній зазначає, що саме через майже трирічну затримку у відшкодуванні шкоди (несвоєчасне виконання грошового зобов'язання), з відповідача має бути стягнута компенсація у розмірі нарахувань на прострочену суму індексу інфляції, 3% річних та пені.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться одночасно мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли через відмову боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 20.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія.

Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, примайє МТСБУ.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення фінансових санкцій за несвоєчасне відшкодування зобов'язання з МТСБУ, адже обов'язок щодо сплати відповідних сум у відповідача виник на підставі п.п. ґ) п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та лише з 06 жовтня 2015 року, після ліквідації ПрАТ «Страхова компанія Лафорт». Відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться одночасно мораторій на задоволення вимог кредиторів, який встановлюється з порушенням провадження у справі про банкрутство, нарахування фінансових санкцій на невиконані зобов'язання ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» не здійснювався в період проведення банкрутства.

Такий висновок районного суду відповідає вказаним нормам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у поєднанні із зазначеною нормою Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків божника.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки позивач, як конкурсний кредитор, під час процедури банкрутства страхової компанії не заявив вимог про відшкодування збитків, пов'язаних із інфляцією, п. 1 ст. 22 ЦК України, на підставі чого був заявлений розглянутий по цій справі позов, то відповідно до ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» такі вимоги, що не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. При таких обставин не вбачається вини відповідача у затримці сплати страхового відшкодування, як умови для застосування положень ст.. 1166 ЦК України.

Таким чином, оскільки районний суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то колегія суддів з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: