Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"21" березня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у період з 06.07.2007 року по 18.05.2015 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш», де їй перестали виплачувати заробітну плату. 18.05.2015 року позивач звільнилась за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі після утримання податків за період її роботи з грудня 2014 року по травень 2015 року складає 5843,84 грн. 20 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області винесено судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 5843,84 грн., однак, до теперішнього часу ця сума ОСОБА_1 сплачена не була. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 2471,96 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 19.05.2015р. по день винесення рішення судом із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 67,96 грн. Також зазначає, що у звязку із порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у 5000,00 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 2471,96 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 19.05.2015р. по день постановлення рішення, моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

У подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 2471,96 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 19.05.2015р. по день постановлення рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідачем, у сумі 238,73 грн., моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, позовні вимоги підтримали, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечували проти винесення заочного рішення.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов не визнав та повідомив, що перед позивачем існує заборгованість з компенсації у сумі 1511,79 грн. Згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 18.05.2015 року позивач не працювала (цей день у табелі відмічений літерою «В», що є днем відсутності працівника на роботі), а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинна була предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не зверталась, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України. Також зазначив, що у звязку із тим, що ОСОБА_1 раніше зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» заборгованості з виплати заробітної плати, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно відраховувати з дати набрання цим наказом законної сили. Інші позовні вимоги також не визнав.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач з 06.07.2007 року по 18.05.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці.

18.05.2015 р. позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України.

За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, у звязку із чим судовим наказом, виданим 22 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, який набрав законної сили 09.11.2015 року, з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача було стягнуто суму заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 5843,84 грн., яка до теперішнього часу не виплачена.

Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати суд керується наступним.

Судом було встановлено, що відповідач не виплачував заробітну плату ОСОБА_1, через що утворилась відповідна заборгованість.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку.

Позивач в обґрунтування заявленого позову не представила власних розрахунків.

Натомість відповідачем було представлено до суду лист від 05.01.2016 року, в якому приведено розрахунок розміру компенсації за період з грудня 2014 року по травень 2015 року в загальній сумі 1511,79 грн., що на думку суду, відповідає встановленому Порядку.

В представленому відповідачем розрахунку зазначені положення Порядку були дотримані та проведено нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати з грудня 2014 року по травень 2015 року шляхом множення місячних індексів інфляції опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі.

Позивач не спростував наведений розрахунок відповідача, а тому суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1511,79 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 18.05.2015 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 18 травня 2015 року стоїть позначка «В», що є днем відсутності працівника на роботі. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення.

Позивач не надала до суду доказів того, що вона зверталась із заявою до відповідача про виплату їй суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою, відповідно до ст. 116 КЗпП України, слід вважати дату звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу 16.10.2015 року.

Посилання позивача про те, що після свого звільнення, а саме 09.06.2015 року вона приходила у ПАТ «Азовзагальмаш» для отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні, а тому це є відповідною вимогою про розрахунок, судом враховані не можуть бути з наступних підстав.

Дійсно, як вбачається із наявної в матеріалах справи власноруч складеної заяви ОСОБА_1 від 18 травня 2015 року, вона просила звільнити її з підприємства ПАТ «Азовзагальмаш» за власним бажанням. Заява про звільнення не містить вимог про здійснення з позивачем остаточного розрахунку в момент звільнення.

18 травня 2015 року відповідачем був винесений відповідний наказ про припинення трудового договору з позивачем, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена лише 09 червня 2015 року, про що свідчить її підпис.

09 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про видачу трудової книжки, в якій будь-яких вимог про здійснення з нею повного розрахунку при звільненні вона також не висувала.

Сам факт перебування позивача на території підприємства та отримання 09 червня 2015 року трудової книжки не свідчить про предявлення вимог про здійснення остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України. Належних доказів предявлення таких вимог до працедавця до моменту звернення із заявою про видачу судового наказу до суду не представлено.

За таких підстав, з урахуванням зібраних по справі доказів суд не знаходить обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку з наступного дня після її звільнення, тобто 19 травня 2015 року, а тому у відповідності до положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, ОСОБА_1 має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу 16.10.2015 року по день винесення рішення по справі, оскільки станом на теперішній час відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем був наданий до суду уточнюючий розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню у розмірі 238,73 грн.

Згідно із проведеним розрахунком, представленим відповідачем в довідці-розрахунку, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 238,73 грн.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 238,73 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі - 238,73 грн.

За даними представленого відповідачем графіку № 9 середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 16.10.2015р. по 21.03.2016р. складає 37 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.10.2015р. по 21.03.2016р. складає 8833,01 грн. (37 днів х 238,73 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 8833,01 грн.

Одночасно з цим відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати під час виконання позивачем трудових обовязків.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Також суд враховує, що позивач має низку хронічних захворювань, у звязку із чим потребує проходження періодичного лікування у медичних закладах, що також потребує додаткових витрат матеріального характеру.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 500 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, а саме консультація, складання позовної заяви та заяви про видачу судового наказу, проведення розрахунку заборгованості складають 1000 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів у підтвердження витрат, повязаних з проведенням адвокатом розрахунку заборгованості та складанням заяви про видачу судового наказу, а тому вважає достатньою суму у відшкодування судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 724,40 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у сумі 1511,79 грн. (одна тисяча пятсот одинадцять гривень 79 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8833,01 грн. (вісім тисяч вісімсот тридцять три гривні 01 коп.), з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 500,00 (пятсот) гривень, а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 724,40 грн. (сімсот двадцять чотири гривні 40 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов