Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/786/16-ц
Провадження № 2/674/503/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ПАТ КБ "Приватбанк" м.Дніпропетровськ

до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором

(ціна позову 45620,71 долар США,що за курсом 25,16 грн.

відповідно до службового розпорядження НБУ від

10.05.2016 року складає 1147817,06 грн.)

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2016 року позивач, ПАТ КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 45620,71 долар США, що за курсом НБУ 25,16 станом на 10.05.2016 року еквівалентно 1147817,06 грн., мотивуючи тим, що 18 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0709/085Д.

Відповідно договору позивач зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 12000 дол. США на термін до 18.09.2012 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач ОСОБА_2 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадках порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованої від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі 12000 дол. США.

В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 10.05.2016 року має заборгованість 45620,71 дол. США, яка складається: 7083,90 дол.США заборгованості за кредитом; 15447,71 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 23089 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №0709/085Д між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором №0709/085Д.

Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення, а тому позивач звернувся до відповідачів та просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість з кредитним договором №0709/085Д в розмірі 45620,71 дол. США, що за курсом НБУ 25,16 станом на 10.05.2016 року еквівалентно 1147817,06 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, однак разом з позовною заявою подав клопотання, в якому просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник відповідачки ОСОБА_3 по договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечили і просили застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відмовити в позові пославшись на те, що відповідно до п. 1.3. кредитної угоди термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, які є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 18.09.2012 р.

19.09.2007 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір про видачу траншу №0709/085Д, яким була визначена сума траншу кредиту 12000 дол. США. Згідно з п. 1.3. цього договору терміни повернення траншу кредиту й відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

Із вказаного ОСОБА_5 (додаток № 1 до договору про видачу траншу) вбачається, що повернення кредиту та сплата відсотків мало відбуватися шляхом сплати позичальником регулярних щомісячних платежів (за ануїтетною схемою погашення) протягом 36 місяців, у період з 19.10.2007 р. по 16.09.2010 р. (останній платіж в сумі 293,58 дол. США мав бути внесений саме 16.09.2010 р.).

Із вищенаведеного випливає, що сторони цього договору узгодили між собою у письмовій формі як строки внесення окремих платежів по погашенню кредитної заборгованості, так і строк повного виконання зобовязань позичальником, яке мало відбутися не пізніше 16 вересня 2010 року.

Згідно з ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У правових висновках Верхового Суду України, викладених у постанові від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116цс13 (та у ряді інших постанов Верхового Суду України), які є обовязковими в силу ст. 3607 ЦПК України, зазначається, зокрема, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Даний позов предявлений Банком до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області лише 02 червня 2016 року (дата реєстрації позовної заяви), тобто більш як через пять років як з моменту настання строку сплати будь-якого з передбачених кредитним договором платежів, так і з моменту настання строку повного виконання зобовязань за цим договором.

Таким чином, позивачем пропущено встановлений строк позовної давності, що є підставою для повної відмови у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Крім того, зауважив, що згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У договорі поруки від 19.09.2007 р., що укладений між позивачем та ОСОБА_3 не встановлено строку, після якого порука припиняється. Таким чином, Банк мав право пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто не пізніше 16.03.2011 р. Оскільки ним такої вимоги у цей строк предявлено не було, порука ОСОБА_3 є такою, що припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_3 та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 18.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0709/085Д, предметом даного договору, відповідно до п.1.4 договору є надання кредитних коштів у розмірі 12000 дол. США на наступні цілі: побудова магазину, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 відсотків річних, а при порушенні позичальником будь-якого зобовязання по кредитному договору відсотки будуть становити 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості, з терміном дії договору по 18.09.2012 року включно згідно п.4.1-4.3 договору (а.с.11-13).

Відповідно до п.6.7 Строки позовної давності по вимогах про стягнення кредиту,відсотків за користування кредитом,винагороди,неустойки пені,штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

19.09.2007 р. між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір про видачу траншу №0709/085Д, яким була визначена сума траншу кредиту 12000 дол. США. Згідно з п. 1.3. цього договору, терміни повернення траншу кредиту й відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

ОСОБА_5 (додаток № 1 до договору про видачу траншу) вбачається, що повернення кредиту та сплата відсотків мало відбуватися шляхом сплати позичальником регулярних щомісячних платежів (за ануїтетною схемою погашення) протягом 36 місяців, у період з 19.10.2007 р. по 16.09.2010 р. (останній платіж в сумі 293,58 дол. США мав бути внесений саме 16.09.2010 р.).

З цього договору вбачається, що сторони узгодили між собою у письмовій формі як строки внесення окремих платежів по погашенню кредитної заборгованості, так і строк повного виконання зобовязань позичальником, яке мало відбутися не пізніше 16 вересня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, які передбачені кредитним договором 18.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою ОСОБА_3 19.09.2007 року було укладено договір поруки №0709/085Д/01 (а.с.16).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком банку загальна заборгованість відповідача станом на 10.05.2016 року становить 45620,71 дол. США, яка складається: 7083,90 дол.США заборгованості за кредитом; 15447,71 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 23089 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.4-6).

Разом з тим, представником відповідача до суду надано копію рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 09.09.2009 року, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення , задоволено повністю. В рахунок заборгованості за кредитним договором № 0709/085Д, від 18.09.2007 року звернуто стягнення на предмет застави: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,5 кв. метра, шляхом продажу ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» з правом укладення договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем будь-яким способом з отриманням витягу з Державного реєстру права власності та виконання всіх формальностей повноважень необхідних для здійснення продажу.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 та знято з реєстрації у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України Дунаєвецького району за зазначеною адресою: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7.

Вилучено у ОСОБА_2 на користь ПриватБанку і передано в заклад заставлене майно згідно договору застави, а саме: товар в обороті, що знаходиться в с. Мала Побіянка Дунаєвецького району Хмельницької області і складається з велосипедів в асортименті кількістю 85 штук; запчастини в асортименті в кількості 175 штук; покришки велосипедні в кількості 100 штук; звернувши в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0709/085Д від 18.09.2007 року в сумі 7479,52 доларів США, з правом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання договору купівлі-продажу. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили .

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим.

Відповідачкою ОСОБА_3 до суду подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору і в задоволенні позову просить відмовити.

Згідно з положеннями ч. 3 ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України,позовна давність ,встановлена законом,може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Згідно із п.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.6.7 кредитного договору від 18.09.2007 року, строки позовної давності по вимогах про стягнення кредиту,відсотків за користування кредитом,винагороди,неустойки пені,штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Згідно умов договору, кредитний договір було укладено на строк з 18.09.2007 року по 18.09.2012 року включно, а згідно ОСОБА_5 погашення кредиту, останній платіж в сумі 293,58 дол. США мав бути внесений - 16.09.2010 р.,однак з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 був здійснений 10.09.2010 року.

Щодо зарахування позивачем на погашення кредиту 20.07.2011 року 0,16 дол.США , то відповідачка заперечує внесення такого платежу на погашення боргу і в такому розмірі і такий платіж не вносив ні ОСОБА_2, ні вона . Крім того з розрахунку не вбачається,що на цю суму зменшився борг по кредиту, а тому суд не може взяти до уваги останній платіж відповідача 20.07.2011 року.

Даний позов банком предявлений до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області лише 02 червня 2016 року (дата реєстрації позовної заяви), тобто більш як через пять років як з моменту настання строку сплати будь-якого з передбачених кредитним договором платежів, так і з моменту настання строку повного виконання зобовязань за цим договором.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-1188цс16 від 29.06.2016р. за змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Доказів поважності пропуску строку позовної давності стороною позивача не надано.

Таким чином, позивачем пропущено встановлений строк позовної давності, що є підставою для повної відмови у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У договорі поруки від 19.09.2007 р., що укладений між позивачем та ОСОБА_3 не встановлено строку, після якого порука припиняється, а тому банк мав право пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто не пізніше 16.03.2011 р..

Оскільки ним такої вимоги у цей строк предявлено не було, порука ОСОБА_3 є такою, що припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Позивачем тільки 12.12.2015 року було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором № 0709/085Д, однак доказів про отримання відповідачами такої вимоги банк не надав.

Як зазначено в п.12 договору поруки, що строк,в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (пять) років.

Однак і цьому разі не підлягають задоволенню вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до поручителя, оскільки строк звернення банку з вимогами до поручителя розпочався з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 17.09.2010 року , а позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду 02.06.2016р. тобто більше,ніж через 5(пять) років.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267 526, 530, 559 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовної заяви ПАТ КБ "Приватбанк" м.Дніпропетровськ до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 45620,71 долар США, що за курсом 25,16 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.05.2016 року складає 1147817,06 грн.) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду В. М. Артемчук