АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 січня 2016 року, ВП №47964663, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. від 12 січня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 54 321 240,61 грн.

На обґрунтування скарги зазначив, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №761/7274/14-ц виданого Шевченківським районним судом міста Києва 18 червня 2015 року було відкрито постановою державного виконавця Рагімової А.Н. від 25 червня 2015 року і державний виконавець Онопрієнко І.В. не має повноважень проводити будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні. Крім того, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року про виправлення описки у виконавчому листі станом на 28 січня 2016 року не набрала законної сили, тому вважає неможливим виконання виконавчого листа, а постанову державного виконавця від 12 січня 2016 року про арешт майна боржника такою, що не відповідає нормам ст.ст. 11, 17, 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.1-2)

Стягувач ПАТ «Апекс-Банк» заперечував проти скарги. (а.с.25-27)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року скаргу залишено без задоволення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн. (а.с.74-80)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування скарги і дійшов помилкового висновку про відхилення доводів заявника, крім того судом невірно стягнуто із заявника судовий збір. (а.с.85-88)

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.95-99)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що за заявою стягувача ПАТ «Апекс-Банк» державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. на підставі виконавчого листа №761/7274/14-ц, виданого 18 червня 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва винесено постанову від 25 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №47964663. (а.с.11-12)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року внесено виправлення до виконавчого листа, виданого 18 червня 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року у справі № 761/7274/14-ц з врахуванням ухвали від 14 серпня 2015 року про виправлення описки в рішенні суду. (а.с.13)

12 січня 2016 року в межах виконавчого провадження №47964663, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 54 321 240,61 грн. (а.с.4-6)

За наявною в матеріалах справи копією доручення Заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.Т. Асадова від 26 червня 2015 року виконавче провадження № 47964663, що перебуває в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н., передано старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попіву Р.І. (а.с.12)

Перевіряючи обставини передачі виконавчого провадження до державного виконавця Онопрієнко І.В., районний суд послався на обставини, встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця (№ провадження 4-с/761/106/2016). Так було встановлено факт передачі вказаного виконавчого провадження до державного виконавця Онопрієнко І.В., що підтверджується дорученням від 14 грудня 2015 року та Актом про передачу матеріалів виконавчого провадження № 47964663 від 14 грудня 2015 року. (а.с.28-35, 106-115)

З огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав вказані обставини встановленими.

Оскаржувану постанову державним виконавцем вчинено 16 січня 2016 року тобто під час коли матеріали вказаного виконавчого провадження перебували у державного виконавця Онопрієнко І.В. (а.с.116-118)

Враховуючи викладене, колегія суддів відхилила посилання апелянта

Проте, районний суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення із заявника на користь держави 275,60 грн. судового збору, оскільки сплата судового збору за подання до суду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця Законом України «Про судовий збір» не передбачено.

Відповідні роз'яснення містяться в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом порушений процесуальний порядок вирішення скарги, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою підлягає скасуванню із направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не можуть бути визнані підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 275.60 грн. судового збору.

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/6363/2016

Унікальний номер 761/7274/14-ц

Головуючий у першій інстанції - ОсауловА.А.

Доповідач Левенець Б.Б.