Справа №488/2292/14-ц 25.02.2016 25.02.2016 25.02.2016
Провадження №22-ц/784/485/16
справа № 488/2292/14-ц
провадження № 22ц/784/485/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

25 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Шаманської Н.О., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про припинення окремих умов договору,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення окремих умов договору.

Позивач зазначав, що 26 вересня 2007 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким отримав 26000 доларів США кредитних коштів строком до 25 вересня 2022 року, зі сплатою 14 % річних. У той же день він уклав з відповідачем договір іпотеки, за яким передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

17 липня 2012 року він уклав з відповідачем додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з якою було змінено порядок погашення кредиту, що призвело, на думку позивача, до збільшення фактичної процентної ставки з 14% до 24,89%, а також збільшився розмір загальної суми платежу за кредитом з 53689,67 доларів США до 62402,79 доларів США.

Посилаючись на те, що така зміна окремих умов кредитного договору є новацією, внаслідок якої припинилася дія попередніх умов кредиту, позивач просив суд припинити частину 1 пункту 2 зазначеного договору іпотеки, умови якої є похідними від припинених умов кредитного договору.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 26000 доларів США строком до 25 вересня 2022 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 14 % річних.

Того ж дня банк уклав з ОСОБА_3 договір іпотеки. Відповідно до п. 1 цього договору, останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. За ч. 1 п. 2 договору іпотеки, сторони визначили, що ця квартира передана для забезпечення виконання вказаного кредитного договору, та зазначили основні умови кредиту, зокрема, розмір тіла кредиту, строк його дії та процентну ставку.

17 липня 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій змінили порядок погашення кредиту на ануїтетні платежі та змінили графік платежів, а також встановили черговість зарахування платежів на погашення боргу. Крім того, сторони фактично вирішили питання про реструктуризацію заборгованості позичальника.

ОСОБА_3 поставив питання про припинення частини 1 пункту 2 договору іпотеки, вважаючи, що підставою для цього є внесення зазначених змін до кредитного договору.

Між тим, відповідно до положень ст. 653 ЦК України, якою врегульовано наслідки зміни договору, передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Не домовлялись про припинення окремих умов іпотеки за певних обставин, і сторони при укладанні цього договору.

Так, згідно ч. 2 п. 2 договору іпотеки, сторонами встановлено, що в разі зміни основного зобовязання іпотекодавець зобовязується невідкладно укласти з іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього договору.

Отже, ні законом, ні умовами укладеного сторонами договору не передбачено припинення окремих умов іпотеки внаслідок внесення певних змін до кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави, на які посилається позивач для припинення ч. 1 п. 2 договору іпотеки, відсутні.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не навів мотивів відмови у припиненні саме окремого пункту договору іпотеки, не можуть бути достатньою підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Твердження апеляційної скарги про те, що ч. 1 п. 2 договору іпотеки може бути припинена на підставі ч. 2 ст. 604 ЦК України, не можуть братись до уваги виходячи з наступного.

Так, цивільне законодавство передбачає припинення певних зобовязань у передбачених законом або договором випадках.

Зокрема, підстави припинення зобовязань врегульовані главою 50 ЦК України.

Однією з таких підстав є домовленість сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, даною нормою передбачено припинення за домовленістю сторін первісного зобовязання новим зобовязанням, а не таке припинення внаслідок змін умов в межах одного й того ж зобовязання, яке відбулося по спірному кредитному договору.

Посилання апелянта на збільшення обсягу основного зобовязання позичальника, внаслідок внесення зазначених вище змін у кредитний договір, не можуть бути підставою для припинення ч. 1 п. 2 договору іпотеки, оскільки положеннями Закону України «Про іпотеку» такої підстави для припинення окремих умов іпотеки не передбачено.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.В. Локтіонова

ОСОБА_6