АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/9058/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2248/К/16 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія - 24 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» - Мироненко Марина Олегівна,

відповідач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (далі ТОВ «Сітісервіс-КР») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідач проживає у АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ТОВ «Сітісервіс-КР», проте оплата за отримані послуги нею здійснюється не в повному обсязі, тому просило стягнути з відповідача на користь підприємства суму боргу по оплаті за комунальні послуги за період з 01.02.2014 року по 01.12.2015 року в розмірі 1 348,46 грн., інфляційні витрати у сумі 266,44 грн. та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

У зв'язку зі сплатою ОСОБА_3 під час розгляду справи заборгованості по оплаті за комунальні послуги за період з 01.02.2014 року по 01.12.2015 року в розмірі 1 348,46 грн., позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати у сумі 440,34 грн. та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Сітісервіс-КР» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та неврахування того, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Крім того, відповідач не заперечувала у судовому засіданні, що вона отримує житлово-комунальні послуги, а тому висновок суду про те, що позивачем не доведено факт надання таких послуг саме ОСОБА_3 є помилковим.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «Сітісервіс-КР» - Мироненко М.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Сітісервіс-КР», яке й надає житлово-комунальні послуги його мешканцям.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1, зазначені обставини визнаються відповідачем, а тому не потребують доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

У зв'язку з несплатою в повному обсязі житлово-комунальних послуг відповідачем ОСОБА_3, утворилася заборгованість за період з 01.02.2014 року по 01.12.2015 року в сумі 1 348,46 грн., яка була у повному обсязі сплачена ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої інстанції, у зв'язку з чим ТОВ «Сітісервіс-КР» було уточнено позовні вимоги (а.с. 47).

Спір виник з приводу наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_3 обов'язку з відшкодування інфляційних втрат за період затримки виконання зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст.20 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх використання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 у встановлені законом строки не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Сітісервіс-КР» про стягнення інфляційних втрати за період прострочки виконання зобов'язань з 31 березня 2014 року по 21 квітня 2016 року у розмірі 440, 34 грн. (а.с. 35).

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при звернення до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1 218,00грн. (а.с. 1,2), а при зверненні з апеляційною скаргою - 1 339,80 грн. (а.с. 67)тобто в межах визначених ч. 1, пп. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI.

Таким чином, колегія суддів стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 2 557, 80 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» інфляційні втрати за період з 31 березня 2014 року по 21 квітня 2016 року у розмірі 440 (чотириста сорок) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: