Номер провадження: 22-ц/785/5564/16
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд» про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Південбуд» про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, посилаючись на те, що 23 грудня 2005 року між нею та ТОВ «Південбуд» був укладений договір № 87-3-3-1 про співпрацю з інвестування та будівництва житлового будинку, згідно до умов якого є інвестування будівництва позивачки в будівництві 4-секційного, 9 - поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач відповідно до умов договору зобов'язується, після здачі будинку в експлуатацію, передати їй у власність квартиру, яка знаходиться на 3-му поверсі вказаного будинку, третя секція, будівельний номер квартири - 87, загальна площа якої має бути - 58, 35 м. кв., кількість кімнат в квартирі - одна.

Позивачка взяла на себе зобов'язання здійснити інвестування будівництва квартири, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача та виконала свої зобов'язання в повній мірі, сплативши відповідачу 191 536 грн.

Проте відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, оскільки не завершив будівництво об'єкту, не здійснив дії по здачі в експлуатацію зазначеного будинку, чим не виконав взятих на себе зобов'язань. Тобто, відповідач, своїми діями, а саме невиконанням покладених на нього зобов'язань, позбавив позивачку права набуття права власності на належне їй новостворене нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, а саме: на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою Одеської обл., смт. Затока вул. Зарипова, 4, будівельний номер квартири 87.

В судове засідання сторони не з'явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Південбуд» про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва задоволений. Визнані майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, а саме: на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, будівельний номер квартири 87, загальною площею 58,35 кв.м. Стягнуто з ТОВ «Південбуд» на користь ОСОБА_2 судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Південбуд» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані усі обставини, що мають значення для справи, невірно оцінені докази, які містяться в матеріалах справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ТОВ «Південбуд» не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою були внесенні грошові кошти в повній мірі у будівництво, що було обумовлено договором, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_2 набула майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва, а саме на однокімнатну квартиру, що знаходиться на третьому поверсі, третя секція, житлового комплексу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, будівельний номер квартири 87, загальною площею 58,35 кв.м.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, та метеріалами справи підтверджується, що 23 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Південбуд», в особі директора Богданова В.А. був укладений договір про співпрацю з інвестування та будівництва житлового будинку (а.с.6-8).

Згідно п. 1.1 договору, його предметом є інвестування будівництва позивачки в будівництві 4-секційного, 9 - поверхового житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, відповідно п. 2.3.1, п. 2.3.3., п. 2.3.4. договору зобов'язується, після здачі будинку в експлуатацію, передати у власність позиваці однокімнатну квартиру, яка знаходиться на 3-му поверсі вказаного будинку, третя секція, будівельний номер квартири 87, загальною площею - 58,35 кв.м.

Позивачка, згідно п.п. 2.2., 3.3. договору бере на себе зобов'язання здійснити інвестування будівництва квартири шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача в розмірі 191 536 гривен.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконала свої договірні зобов'язання у повному обсязі, що підтверджується квітанціями (а.с. 9, 133-137).

У відповідності до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 пояснила суду, що дійсно на цей час договір є чинним, та в неї є право за договором інвестування на квартиру в будующемуся будинку.

Разом з цим умовами договору було передбачено, що відповідач зобов'язується виконати будівельно-монтажні роботи в зазначеному будинку, закінчити будівництво будинку та здати будинок в експлуатацію до 4 квартала 2007 року, після вводу в експлуатацію передати всі необхідні документи для передачі у власність позивачці по акту прийома-передачі ( п.п. 2.3.1., 2.3.3., 2.3.4.) (а.с. 6).

Але, як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань, а саме: не добудував будинок.

Відповідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності,інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч.1 ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Статтею 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.п.1,3, ч.1 ст.4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до ст.5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище положень закону, майнові (речові) права на об'єкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації, а новостворене нерухоме майно підлягає прийняттю в експлуатацію.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що даний договір не укладався, а також що грошові кошти за договором від позивачці не надходили, колегія суддів до уваги не приймає, з тих підстав, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, такі позовні вимоги не заявлялися, та суд апеяційної інстанції, в межах свої повноважень, позбавлений можливості розглядати ці доводи, яки не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд» - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд» про визнання майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південбуд», ЄДРПОУ №22471390, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 106 гривен 90 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець