Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2966/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження № 22-ц/778/39/16 Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

за участю секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного кредитного договору від 03.12.2006 р. відповідач ОСОБА_4 03.12.2006 року отримав кредит у розмірі 2175 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У зв'язку з порушеннями умов Договору відповідачем, станом на 24.03.2014р. утворилася заборгованість останнього перед Банком у сумі 43775 грн. 24 коп., а саме: 1721 грн. 25 коп. - заборгованість за кредитом; 15764 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1018 грн. 32 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 22710 грн. 17 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2060 грн. 73 коп. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 43775 грн. 24 коп. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у позові відмовлено повністю.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року апеляційна скарга ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року скасовано в частині відмови щодо стягнення заборгованості в розмірі 4460,22 грн., яка стягнута судовим наказом та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, було укладено договір № ZPE0RX06010133 (далі - Договір), згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2175,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто банк надав позивальнику строковий кредит у сумі 2175,80 грн. на 24 місяці строк з якого з 03.12.2006 року по 02.12.2008 року включно.

Згідно судового наказу від 15.03.2008 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя з відповідача ОСОБА_4, стягнуто заборгованість у розмірі 4 460,22 грн., яка склалася станом на 21.02.2008р. і складалася з: заборгованості за кредитом - 2 175,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 345,48 грн., заборгованості з комісії - 594,02 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором - 344,92 грн. (а.с. 81). Зазначеним судовим наказом кредит був стягнутий достроково.

Згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності послався на те, що строк звернення до суду у позивача почався з моменту закінчення строку договору. Строк дії договору встановлено по 02.12.2008 року, включно, що підтверджується заявою позичальника. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в квітні 2014 року, тобто більше ніж через п'ять років. На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов до висновку, що строк позовної давності для вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив ще у грудні 2013 року з урахуванням домовленості між сторонами про збільшення строку давності до 5 років.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно судового наказу від 15.03.2008 року виданого Комунарським районним судом м . Запоріжжя з відповідача ОСОБА_4 стягнуто заборгованість у розмірі 4 460,22 грн. станом на 21.02.2008р. Судовий наказ не оскаржений та у судовому порядку не скасований.

З судового наказу вбачається, що з відповідача ОСОБА_4 стягнуто заборгованість у розмірі 4 460,22 грн., тобто вся заборгованість, яка існувала на момент видачі судового наказу в тому числі заборгованість за кредитом та заборгованість по процентах за користування кредитом.

У ч. 1 ст. 105 ЦПК України зазначено, що боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України у разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред»явлення до виконання.

Матеріали справи не містять даних про скасування судового наказу, таким чином він є дійсним.

Існування судового наказу, який набрав законної сили, виключає повторне стягнення зазначеної суми у порядку позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.12.2006 року в розмірі 4 460,22 грн. необхідно скасувати і провадження у справі в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за кредитним договором від 03.12.2006р. підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.4.4 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) розрахунок відсотків здійснюється з дати списання коштів з кредитного рахунку додати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються по фактичному залишку заборгованості на кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом і 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця за період з попередньої дати фактичної сплати щомісячного платежу до поточної дати фактичної сплати включно ( при сплаті першого щомісячного платежу відсотки розраховуються з дати списання коштів з кредитного рахунку). Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

До матеріалів справи приєднано заперечення ОСОБА_4, які містять заяву про застосування строків позовної давності, подану до винесення судом першої інстанції рішення.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), яким збільшений термін позовної давності до 5 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Як видно з матеріалів справи, за судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2008р. з ОСОБА_4 було частково стягнуто заборгованість в порядку виконання у 2009р., однак повної сплати здійснено не було.

Таким чином, враховуючи трирічний строк позовної давності, та те що позов Банком був пред'явлений 14 квітня 2014 року, а боржником кредит не сплачений дотепер, то позивач має право на стягнення процентів в межах строку позовної давності за період з 14 квітня 2011 року по 14 квітня 2014 року. Однак з розрахунку банку, нарахування процентів за цей період не здійснювалося, а тому вимоги про стягнення процентів не підлягають задоволенню.

На підставі п.5.1 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

За правилами ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14.

Отже, підлягає стягненню пеня за період з 14 квітня 2013 року по 14 квітня 2014 року в сумі 17 642,41 грн. згідно наданого позивачем розрахунку.

Пунктом 5.3 наведених Умов встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

У той самий час, згідно з п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі п.4.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені у заяві та даних Умовах.

Згідно із заявою позичальника передбачена щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 42 грн. 43 коп. Таким чином підлягає стягненню з ОСОБА_4 комісія в сумі 424,30 грн.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України колегія дійшла висновку стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі в сумі 180,67грн. (перша інстанція) + 90,33грн. ( за апеляційну скаргу), всього 271,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2014 року у справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Провадження у справі за позовними вимогами ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.12.2006 року в розмірі 4 460,22 грн., яка стягнута за судовим наказом від 15.03.2008р. - закрити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.12.2006р. в сумі 18 066,71 грн., яка складається з: пені за несвоєчасність виконання зобов»язань - 17 642,41 грн., заборгованості по комісії - 424,30 грн. В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 271,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: