Провадження № 2/522/2086/16
28 березня 2016 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморський відділ поліції м. Одеси Головного управління національної поліції в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач 23.12.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Приморський відділ поліції м. Одеси Головного управління національної поліції в Одеській області, за яким просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №31 у будинку №4 по вул.. Жуковського у м. Одесі; встановити порядок виконання рішення суду, згідно якого прийняте рішення, набране законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації у вказаній квартирі.
В обґрунтування позовних вимог відзначила, що є власником квартири під №31 в будинку №4 по вул. Жуковського у місті Одесі на підставі договору дарування від 06.11.2015 року. До теперішнього часу у вказаній квартирі зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_2, однак відповідач не є власником квартири, проживав та був зареєстрованій у ній за згодою попереднього власника ОСОБА_3. На теперішній час, відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, з реєстраційного обліку у квартирі добровільно не знявся. Тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.
Представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії ОД №004417) у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Надав суду заяву, за якою справу просив розглядати за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, у судове засідання також не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.11.2015 року ОСОБА_3 (дарувальник) за договором дарування передала безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1, та яка складається в цілому з шести кімнат, загальною площею 268,7 кв.м., житловою площею 122,3 кв.м.. Зазначена квартира належала дарувальнику ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5, 03.11.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за №1828.
Договір дарування від 06.11.2015 року був посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 3230 (а.с.7-8).
Право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується також витягом ЕЕХ 936935 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2015 року (індексний №47075253) (а.с.9).
Згідно копії паспорту ОСОБА_7, останній зареєстрований у вказаній АДРЕСА_2, однак у даній квартирі не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.
У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Власник, здійснивши відчуження належної йому квартири, передавши її позивачу, втратив право власності на це майно. Повноваження з користування житлом для власника є похідними від титулу власника, а тому разом з втратою права власності припиняється усіх належні йому повноваження, в тому числі й права користування.
При цьому, виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника, тому припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цим майном,
На підставі чого, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку із припиненням права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, відповідач втратив право користування зазначеним нерухомим майном, при цьому новий власник - позивач заперечує проти його реєстрацій у даній квартирі.
Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити висновки, що на сьогоднішній момент відповідач, зареєстрований за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживає з причин, які не є поважними та не можуть слугувати такими, за наявності яких за відповідачем може зберігатися право користування спірною квартирою.
Стосовно вимоги позивачки щодо встановлення порядку виконання рішення суду, згідно з яким остання просила вказати, що набране законної сили рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації, суд вважає їх передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, рішення суду є передбаченою законом підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, та оскільки встановити можливість виникнення складнощів або обставини, які зроблять неможливим його виконання, у суду не має можливості, суд вважає, що встановлення відповідного порядку виконання рішення суду є недоцільним.

Тому суд вважає що в цій частині вимог слід відмовити.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та законності предявлених позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе частково задовольнити позов ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із розміру сплаченого судового збору на суму 487, 20 грн., зо підтверджується квитанцією № НОМЕР_1 від 23.12.2015 року, наявною у матеріалах справ. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.1, 179, ст..169 ч.4, 197 ч.2, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України; ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 396 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 31 в будинку №4 по вул.. Жуковського у м. Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 суму судового збору 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Домусчі Л.В.

28.03.2016