АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача страхове відшкодування у розмірі 12 982,26 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2016 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 12 982,26 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, під час виконання трудових обов'язків підлягає відшкодуванню Куренівським ТРЕД, як володільця транспортного засобу.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи. На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач керував джерелом підвищеної небезпеки, та порушив правила дорожнього руху України, заподіяна ним шкода підлягає стягненню саме з нього .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Справа № 754/13394/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5653/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 29.10.2014 о 12 год. 55 хв. водій ОСОБА_1, керуючи тролейбусом Т90110 «Богдан» бортовий номер НОМЕР_2 на вул. Братиславській перед вул. Крайня в м. Києві в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1, 13.1ПДР України, не врахував дорожню обстановку та розпочинаючи рух не переконався, що це буде безпечним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1під керуванням водія ОСОБА_5, який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2014 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 340 грн. (а. с. 14). Згідно довідки №25 від 17.02.2016 відповідач з 29.01.1996 працює в Куренівському тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо водієм тролейбуса (а. с. 74). На момент вчинення вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №006-0040517 НТ від 21.10.2013 (а. с. 8-12). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складає 11 826,50 грн. відповідно до Звіту №722 від 17.11.2014 виконаним ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» (а. с. 15-20). За змістом ремонтної калькуляції від 04.11.2014 вартість відновлювального ремонту даного автомобіля становить 12982,26 грн., що також підтверджується Розрахунком страхового відшкодування та Страховим Актом №53808/1 від 15.12.2014 (а. с. 4-5, 30-32). На підставі зазначених документів, ПАТ «СК «Брокбізнес» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12 982,26 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 10490 від 19.12.2014 (а. с. 33). Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до винної особи.

Статтею 27 Закону України «Про страхування»визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 N 6 (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того,при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 Постанови).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13.

Матеріали справи свідчать, що під час вчинення вищевказаної ДТП 29.10.2014, ОСОБА_1 (винний відповідно до Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2014), керував тролейбусом Т90110 «Богдан» бортовий номер НОМЕР_2 під час виконання своїх трудових обов'язків, оскільки працює в Куренівському тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо водієм тролейбусу з 29.01.1996 Наказ №12 та по теперішній час відповідно до довідки від 17.02.2016 №25 (а. с. 74).

Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_1, який на відповідній правовій підставі керував тролейбусом, що належить роботодавцю, повинна відшкодовуватись останнім, а саме Куренівським тролейбусним ремонтно-експлуатаційним депо.

На вищевикладене, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, що в свою чергу привело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що зазначене рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з позивача судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-318 ЦК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк