Справа № 396/376/16-ц
Провадження № 2/396/241/16
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05.04.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого Шепетько Володимир Іванович
за участю секретаря Кость А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення грошових коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення сплачених грошових коштів до відповідача ОСОБА_2 "Євролізинг Україна", посилається на те, що 13 січня 2016 року між відповідачем і позивачем укладено Договір фінансового лізингу № 160041 від 13.01.2016 року.
На думку позивача, зміст Договору суперечить нормам законодавства, оскільки умови пункту 1.4 Договору (про те, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець) суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. В Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Передбачені пунктами 1.7 та 9.7, 9.8 Договору зобовязання Лізингоодержувача сплатити комісію за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у звязку з чим вказані положення договору є несправедливими.
Також умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Позивач в судове засідання не з'явився, його представник ОСОБА_3 подав суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, будь-яких заяв чи заперечень не подав, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом, згідно ст.ст. 197,224 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що позов є підставним і підлягає до задоволення із наступних підстав.
05.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення йому сплачених грошових коштів в сумі 133 900 грн. у зв'язку із невиконанням відповідачем умов укладеного Договору (а.с.7-19).
Вирішуючи вказаний позов, суд виходить із загальних засад цивільного законодавства, яке регулює договірні відносини, а саме - принцип свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності (ч.3 ЦК України), а також враховує права споживача на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав (ст.4 ЗУ "Про захист прав споживачів").
Також суд керується правовою позицією, зазначеною в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 із аналогічними позовними вимогами.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року за №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.
Зміст Договору суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 220,227,799 ЦК України у зв'язку із наступним.
Умови п.1.4 Договору про те, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. В Договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Передбачені пунктами 1.7 та 9.7, 9.8 Договору зобовязання Лізингоодержувача сплатити комісію за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у звязку з чим вказані положення договору слід вважати несправедливими.
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:
- умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);
- умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;
- по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за Договором здійснює Лізингодавець, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення Лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
За своєю правовою природою Договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте, Договір фінансового лізингу № 160041 від 13.01.2016 року укладений між відповідачем і позивачем нотаріально посвідчено не було. У зв'язку з цим договір слід визнати недійсним
Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки Договором строк виконання зобовязання чітко не визначений, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, продавець зобовязаний виконати зобовязання в натурі в семиденний термін.
Суд приймає як правдиві доводи позивача про те, що відповідач не повернув кошти позивачеві за його вимогою, оскільки в матеріалах справа наявна копія цієї вимоги про повернення грошових коштів, й відповідач не надав доказів фактичного повернення грошовоих коштів позивачеві за договором, який є недійсним, а тому із відповідача слід стягнути оплачені позивачем кошти в сумі 133 900 грн.
Долю судових витрат суд вирішує, згідно ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203,215,220,530,628,799,806 ЦК України,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В. І. Шепетько