Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/536/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мініч Г. Г.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі,

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просить поділити спільне майно, яке є обєктом спільної сумісної власності, на умовах, зазначених у позові. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 25 лютого 1995 року по 26 лютого 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За цей час за спільні кошти вони з відповідачем придбали рухоме майно на загальну суму 41 900 грн. відповідно до переліку, зазначеного у позові.

У серпні 2008 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву. Просить поділити будинок №117, що знаходиться по вул. Леніна в смт. Черняхові, відступивши від рівності часток, і визнати за нею право власності на 2/3 частини нерухомого майна, а за ОСОБА_1 на 1/3 частину цього будинку. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що у період шлюбу за спільну кошти ними також був придбаний, окрім рухомого майна, будинок, який є обєктом права спільної сумісної власності її та колишнього чоловіка. При поділі просить врахувати, що діти проживають разом із нею у спірному будинку. Батько хлопчиків аліментів на синів у повному обсязі не сплачує та розмір аліментів недостатній для забезпечення розвитку дітей.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області первісний позов задоволено частково. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю сторін. Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на наступне майно: 1)телевізор марки "LG"; 2)комп'ютер з монітором; 3)принтер марки "Canon"; 4)скутер марки "CORRADO" ("Корадо"); 5)ДВД плеєр марки "Самсунг". Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_2 на наступне майно: 1)пральну машину марки "LG"; 2)телевізор марки "Горизонт"; 3)котел газовий марки "Атон"; 4)бойлер електричний марки "Раунд"; 5)холодильник марки "Вестфрост"; 6)мікрохвильову піч марки "LG"; 7)плиту газову марки "Рейнфорд"; 8)фотоапарат марки "LG"; 9)колонку газову марки "Атон". У задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю сторін, а саме, житловий будинок №117, який розташований по вул. Леніна в смт. Черняхові Житомирської області. Визнано право особистої приватної власності за кожним на 1/2 частину нерухомого майна. В іншій частині у задоволені зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Просить, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, рішення суду в частині визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку, а за відповідачем право власності на 1/3 частину спірного нерухомого майна. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що через малу житлову площу важко проживати у будинку разом із дітьми. Фактично йдеться про проживання в одній кімнаті осіб різної статі у дорослому віці. Присуджений судом розмір аліментів недостатній для забезпечення повноцінного розвитку та лікування дітей.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог. Відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить висновків щодо неоскарженої частини, тобто щодо вирішення первісного позову.

Із копії рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1995 року по 16 квітня 2013 року (а.с. 4).

Від шлюбу мають двох синів: Андрія, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Максима, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до копії договору від 03 квітня 2003 року ОСОБА_1 купив житловий будинок №117 по вул. Леніна у смт. Черняхові Житомирської області (а.с.55-56).

Згідно з приписами ст. 60 СК України житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами існує інша домовленість або шлюбний договір.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для збільшення частки ОСОБА_2 у будинку, оскільки виходив із того, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, сини постійно із ОСОБА_2 не проживають, не доведена потреба у лікуванні дітей та недостатності суми аліментів для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей, не надано доказів щодо власних джерел доходів дітей (розмір їх стипендій тощо).

У юридичному сенсі дитиною вважається особа віком до 18 років (ст.6 СК України). Норма же ч.3 ст.70 СК України надає право суду збільшити частку майна дружини (чоловіка) у разі, якщо з нею (ним) проживають діти. Аналіз норм права не передбачає правових підстав для врахування інтересів сина ОСОБА_3 для вирішення питання щодо відступу від рівності часток, оскільки він досяг повноліття та не є дитиною у розумінні права.

Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Син ОСОБА_4 досяг віку, коли сам вправі визначати місце свого проживання. Без поділу будинку в натурі не можна визначитися, у чий частині будинку фактично проживає дитина.

ОСОБА_4 навчається в Головинському вищому професійному училищі нерудних технологій на денній формі, але у гуртожитку не проживає та знаходиться на неповному державному утриманні. На його утримання батько сплачує матері аліменти за рішенням Черняхівського районного суду від 28 квітня 2014 року у розмірі 400 грн. щомісяця. Заборгованості по аліментах не існує (а.с.65). З вересня 2015 року по січень 2016 року Максим отримував стипендію у середньому 250 грн. у місяць та один раз йому виплачено матеріальну допомогу у розмірі 265 грн. У матеріалах справи відсутні докази того, що мати дитини або сама дитина вчиняли дії, які б свідчили про те, що розмір аліментів їх не влаштовує. Доказів про необхідність лікування сина немає.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що прагне сплатити колишньому чоловіку його частку, щоб припинити його право власності у житловому будинку. Кошти на це вона має.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що у разі не відступу від рівності часток дорослі особи різної статі вимушені будуть проживати в одній кімнаті не мають правового значення для розгляду даного спору, оскільки вимоги заявлені про визначення ідеальних часток у домоволодінні, а не про поділ цього майна у натурі, а суд не може виходити за межі заявлених вимог. Окрім того, інтереси неповнолітніх дітей можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засад рівності часток.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2015 року в частині вирішення зустрічного позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді