Номер провадження: 22-ц/785/562/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Тер-Григорьяна Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Підприємства Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна,

встановила:

Підприємство Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна посилаючись на те, що 01.04.2015 року між Підприємством ФПУ «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу 39/100 частки нежитлового приміщення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 767,9 кв.м. Позивачем повністю виконані зобов'язання по договору, але відповідач свої зобов'язання по Договору не виконала та не сплатила у встановлений Договором строк ціну 39/100 частки нежитлового приміщення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заочним рішенням суду позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.11.2015 р. в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

01.04.2015 року між Підприємством ФПУ «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу 39/100 частки нежитлового приміщення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 767,9 кв.м.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець - Підприємство Федерації професійних спілок України «Проектно-вишукувальний інститут «Укркурортпроект» передає належну йому на праві власності частку нежитлового приміщення у власність Покупцеві, а Покупець - ОСОБА_2 приймає частку нежитлового приміщення та сплачує за неї (частку нежитлового приміщення) обговорену даним Договором грошову суму.

Відповідно до п.1.2. Договору предметом цього Договору є: 39/100 (тридцять дев'ять сотих) частки нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 767, 9 кв.м.

Згідно п.2.1 Договору продаж частки приміщення, яка є предметом цього Договору, вчиняється за узгодженою між сторонами ціною і складає 2 352 360,00 (два мільйона триста п'ятдесят дві тисячі триста шістдесят грн. 00 коп.) з урахуванням ПДВ.

У відповідності до п.2.2 Договору розрахунок за придбану частку приміщення здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку на рахунок Продавця.

Пунктом 2.3. Договору передбачений наступний розрахунок за частку приміщення:

- кошти Покупця в розмірі 200 000 (Двісті тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням податку на додану вартість перераховуються у день укладання та підписання цього договору з рахунка Покупця № 7247 в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023,"на рахунок Продавця № 6872 в ІІЛТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023.

- кошти Покупця в розмірі 2 152 360 (Два мільйона сто п'ятдесят дві тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок з урахуванням податку на додану вартість будуть перераховуватися рівновеликими частками по 269 045 (Двісті шістдесят дев'ять тисяч сорок п'ять) гривень 00 копійок в наступні строки: 10.04.2015. 17.04.2015. 24.04.2015, 30.04.2015, 08.05.2015. 15.05.2015. 22.05.2015, 28.05.2015; остаточний платіж повинен бути здійснений 28.05.2015 (двадцять восьмого травня дві тисячі п'ятнадцятого) року; з рахунка Покупця № 7247 в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023, на рахунок Продавця № 6872, в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023.

Таким чином, вчинений між сторонами 01.04.2015 року договір купівлі-продажу передбачав продаж 39/100 (тридцять дев'ять сотих) частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 767, 9 кв.м., в кредит, з розстроченням остаточного платежу за 39/100 частку в строк до 28.05.2015 року.

Однак, Відповідачем, в порушення п.2.3 Договору і станом на 31.08.2015р., були здійснені наступні платежі :

-01.04.2015р.- 200 000 (двісті тисяч) грн.;

-09.04.2015р.- 100 000 (сто тисяч) грн.;

-10.04.2015р.- 169 000 (сто шістдесят дев'ять тисяч) грн.;

-23.04.2015р.- 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн.;

- 17.07.2015р. - 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн.

Отже, Відповідачем за Договором всього сплачено 743 500 (сімсот сорок три тисячі п'ятсот) грн., а повинно бути сплачено 2 352 360,00 (два мільйона триста п'ятдесят дві тисячі триста шістдесят грн. 00 коп.) гривень 00 копійок.

Таким чином, в передбачений Договором строк, Відповідач не сплатив Позивачеві гроші в сумі 2 152 360 (два мільйона сто п'ятдесят дві тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Станом на день розгляду справи Відповідач також ще не розрахувався з Позивачем за 39/100 (тридцять дев'ять сотих) частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 767, 9 кв.м., оскільки не сплатив Позивачеві гроші в сумі 1 608 860 грн.(один мільйон шістсот вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень), а отже не виконав свої договірні зобов'язання перед Позивачем.

За таких обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що Позивач має право вимагати розірвання укладеного між ним і Відповідачем 01.04.2015 року договору купівлі-продажу 39/100 (тридцять дев'ять сотих) частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 767, 9 кв.м. в кредит, у зв'язку з тим, що Відповідач, прострочивши платіж за продану з розстроченням вказану частку нежитлового приміщення, порушив істотні умови Договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Згідно з ч.2. ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. При цьому істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вирішуючи дану справу, суд правильно взяв до уваги, що через невиконання Відповідачем свого зобов'язання щодо сплати Позивачеві в установлений строк решти суми дійсної ціни 39/100 (тридцять дев'ять сотих) частки нежитлового приміщення, порушив право власності Позивача, оскільки останній протягом тривалого строку позбавлений можливості володіти, користуватися і розпоряджатися належними йому грошовими коштами у значному розмірі в сумі 2 352 360,00 (два мільйона триста п'ятдесят дві тисячі триста шістдесят грн. 00 коп.).

Задовольняючи позовні вимоги Позивача, суд обґрунтовано стягнув з Відповідача на користь Позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3 897 гривень 60 копійок, пов'язані зі сплатою позивачем судового збору 3 897 гривень 60 копійок.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Посилання на те, що вона перестала сплачувати кошти за придбане майно, так як дізналася про судові справи щодо цього майна та накладення арешту, не можуть бути прийняті до уваги, так як матеріали справи свідчать про те, що задовго до часу звернення прокуратури з позовом до суду з приводу спірного майна, відповідачка повинна була вже сплатити остаточну суму коштів за придбане майно, вона жодного разу не сплатила у строки передбачені договором повну суму чергового платежу, останню суму платежу в сумі 14500 грн. сплатила 17.07.2015р., тобто тоді, колу вже достеменно знала про порушену цивільну справу.

Також колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, застосувавши положення ст. 695 ЦК України, так як позивач посилався тільки на ст. 651, 653 ЦК України, які є загальними нормами щодо всіх договорів, а суд правильно застосував положення ст. 694, 695 ЦК, які є спеціальними нормами відносно саме до виниклих правовідносин, тобто до продажу товару в кредит з розстроченням платежу.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький