Справа № 219/7885/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2016

17 лютого 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Харченко О.П.,

при секретарі Лісановій М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовною заявою КП Бахмут - Вода до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги по водопостачанню та водовідведенню, -

в с т а н о в и в :

26.08.2015 року Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів солідарно на користь підприємства суми заборгованості по сплаті за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню: за період з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у розмірі 3263 грн.08 коп. та 243 грн. 60 коп . витрат по судовому збору. При цьому позивач вказав, що він звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з цього приводу, але за заявою відповідачів судовий наказ був скасований.

07.11.2015 року відповідачі подали заперечення на позов КП «Бахмут-Вода» у яких вказали , що заявлені позивачем вимоги вони вважають необґрунтованими та спірними . Необґрунтованим вони вважають тариф для населення за період з 01.01.2014 р. по 31.05.2015 р. . Вони також посилаються на ту обставину, що позивач не переуклав з ними договору з 01.01.2006 року та не уклав з ними нового договору, а тому договір між ними та позивачем втратив чинність . Відповідачі також незгодні з тим, що позивач посилається на ст.ст. 160,162 ЖК України , бо вважають, що ці статті стосуються відносин власника квартири та наймача житла в будинках житлово-будівельних кооперативів згідно договору найма між ними. Оскільки відповідачі є чоловік та дружина, а чоловік є власником квартири, а його дружина є членом сім'ї , то права та обовязки членів сім'ї власника житлового будинку зазначені в ст.156 ЖК України. Позивач відмовився укладати з ними договір щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення,тому вони вважають,що позивач намагається отримати від них кошти за допомогою примушення відповідачів до дій , вчинення яких, на їх думку, не є обовязковим. Відповідачі зазначають, що змусити оплачувати комунальні послуги без письмового договору та без зобовязань , як вони вважають , не можна, бо це суперечить основним засадам Конституції України ,законодавству України та порушує гарантовані їм державою права. Тому вони просили суд відмовити позивачеві у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі та зобовязати позивача укласти з ними письмовий договір.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заявлених ним вимог та суду пояснив, що він вважає, що укладання договору це не є його обовязком, а є правом, до того ж відповідачі після розяснення судом їх права на подання зустрічного позову щодо зобовязання укласти договір відмовилися. Окрім цього він просить суд врахувати ,що відповідачі не відмовилися від надання їм послуг щодо водопостачання та водовідведення, отримали ці послуги, про що свідчать акти звірки показань приладу обліку , а тому у звязку із відсутністю договору мають місце конклюдентні дії з боку відповідачів, які отримали послуги, але відмовляються їх оплатити. При цьому він пояснив, що відповідачі нерегулярно передавали показники водоміру ,тому підприємством враховуючи ,що останнє зняття показів приладу обліку за вказаний період відбулося 02.04.2015 року проведено нарахування за квітень травень по 31.05.2015 року за 1718,а не 1710 кубічних метрів води ,що складає вказану у позові суму 3263 грн.08 коп.,яка нарахована за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідачі отримували послуги, обсяг яких зареєстрований згідно приладу обліку ,тому підстав для перерахунку не має. Водопостачання квартири відповідачів дійсно здійснюється за графіками ,які діють в межах міста. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у суді пояснив, що він позов не визнає у повному обсязі ,за вказаними у запереченні підставами . Він також суду розповів, що він неодноразово звертався до позивача з проханням укласти чи пролонгувати договір, який раніше укладався щодо водопостачання, але йому відмовили. Ці дії він вважає незаконними , але зустрічний позов відповідачі не бажають подавати. Лічильник- водомір , був встановлений ще попередньою організацією, тому він не знає, якій організації він повинен платити за водопостачання. Його дружина має свою квартиру за яку платить за водопостачання, а у його квартирі вона лише зареєстрована. Він сплачував по 1 грн.,тому ,що вважав що такими діями змусить позивача укласти з ним договір. Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач надає послуги по водопостачанню нерегулярно ,тому він вважає ,що сума заборгованості повинна бути зменшена , бо вода їм подається нерегулярно ,по графіку, але з якого розрахунку та згідно якого закону він пояснити не може. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 у суді пояснила, що вона позов не визнає повністю та вважає його необґрунтованим. Просить суд врахувати,що вона лише зареєстрована у спірні квартирі, а має своє житло, де сплачує послуги щодо водопостачання та водовідведення. В подальшому просила розглядати справу у її відсутності та просила відмовити у позові.

Суд вважає за можливе розглядати в подальшому справу у відсутності відповідачки, від якої надійшла заява про це, враховуючи, що її думка по даній справі відображена не лише у її особистих поясненнях, але і у письмових запереченнях,вона повідомлена про день місце та час слухання справи і тому її права не будуть порушені.

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги КП «Бахмут-Вода» слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено і підтвердили у суді відповідачі, що згідно довідки (а.с.7) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2015 року скасовано судовий наказ, виданий 10.07.2015 р. за заявою КП «Бахмут-Вода» про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню: за період з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у розмірі 3263 грн.08 коп. та судового збору 121 грн.80 коп. (а.с.6).

Як підтверджує акт обстеження водомірного вузла від 02.04.2015 року станом на цей день показання приладу обліку складали 1710 куб. м. (а.с.7 зворот).

Згідно особового рахунку №23413 заборгованність станом на 01.04.2015 року зарахована з розрахунку 1710 м. куб вартістю 3175 грн. 72 коп. , (квитанція за квітень 2015 р. (а.с.125). ,а за період з 01.04.2015 р. по 31.05.2015 року нараховано ще 8 куб. м,вартістю 87 грн.36 коп., що складає за 1718 грн. 3263 грн.08 коп. (а.с.62 зворот) ,що також підтверджує до компютерна роздруківка нарахувань по особовому рахунку № 23143 ОСОБА_2 з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у розмірі 3263 грн.08 коп. за показаннями 1718 куб.м . (а.с.84-86) та довідка підприємства щодо заборгованості станом на 31.05.2015 року за 1718 куб. м на суму 3263 грн.08 коп. (а.с.88) .

Відповідачами не надано доказів, що після 02.04.2015 року вони надавали до позивача будь-які показання водоміру і ці показання не співпадають із показаннями ,вказаними позивачем, які,як він пояснив суду відображені за середніми показниками , що встановлено у компьютерній програмі обліку заборгованості . До того ж суд враховує , що відповідачами підписаний акт 03.10.2015 року щодо показань водоміру,які склали 1770 куб. м і не виходять за межі заявлених позивачем вимог.(а.с.55).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок відповідачів сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст. 11,ч.3; 322, 509, 526 ЦК України та нормах Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Правовідносини між сторонами також регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі-Правила).

Положеннями статей 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом(ст. 20, ч. 3, п. 1 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (ст. 21, ч. 2, п.п. 1, 3 Закону).

Відповідно до ст. 19, ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.ст. 20, ч. 3, п. 5; ст. 32, ч. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Судом було перевірено, що сума за водопостачання та водовідведення нараховувалася відповідно діючих тарифів, наданих позивачем та не оспорених відповідачами.

Договір про надання послуг сторонами не укладався, проте відсутність відповідного договору не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, однак їх не оплачували в повному обсязі та не подали належних та допустимих доказів того, що вони не користувалися послугами з водопостачання та водовідведення за вказаний період,напроти, вони не оспорювали факт користування цими послугами згідно лічильника,лише зазначали, що подання води за графіком порушувало їх права та впливало на кількість споживаної води, бо вони були змушені запасатися водою ,що є предметом окремого спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, встановлено що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом якої повнолітні члени сім"ї власника оплачують комунальні послуги, за встановленими тарифами.

Але право власності будь-кого із відповідачів за спірною квартирою суду не доведено. Відповідачем ОСОБА_2 надана суду ксерокопія на аркуші справи 128 домової книги із штампом, на якому зазначено, що по інвентаризації станом на 23.07.1993 року за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_4. Оригінал даної домової книги суду відповідачами не наданий, тож вказані на ксерокопії дані не можуть бути визнані допустимими доказами по справі. За таких обставин суд вважає, що право власності на дану квартиру за вказаною адресою не зареєстроване і не підтверджене належними доказами.

Згідно ст. 160 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, суд вважає, що відповідачі мають зобов'язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів і зазначений факт ними не спростовано.

Суд не прийняв до уваги доводи відповідачки про те, що на неї не можуть покладатися зобов'язання по оплаті вказаних вище послуг, оскільки відповідачами суду не надано жодного доказу з приводу того , у чиїй приватній власності знаходиться спірна квартира. Тож відповідачем ОСОБА_2Є не доведено суду , що спірна квартира є лише його приватною власністю , а тому при вирішенні спору суду слід було керуватися ст.156 ЖК України та стягнути заборгованість лише з нього. Напроти, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягав, що подані позивачем відомості щодо реєстрації у його квартирі його дружини та дані про ІН кожного з них є їх персональними даними і позивач не мав права їх надавати. Тож суд приходить до висновку, що у такому разі відповідачі повинні були самі надати відомості щодо того,у чиїй власності знаходиться спірна квартира, але вони таких відомостей суду не побажали надати.

Аналізуючи встановлені судом обставини й наведені вимоги Закону, суд погоджується з доводами позивача про доведеність факту надання позивачем КП «Бахмут-Вода» відповідачам послуг з водовідведення та водопостачання, а заперечення відповідачів з цього факту вважає безпідставними.

Відповідно до ст.ст.10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін за зверненням юридичних і фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини першої статті 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Згідно з частиною першою статті 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 108 - 114 ЦПК України. Позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір.

Відповідачі у своїх запереченнях зазначили вимогу у проханні до суду - зобовязати позивача укласти з ними письмовий договір. Суд розяснив їм право подати зустрічну позовну заяву з даного приводу, яка б відповідала вимогам закону , але відповідачі не побажали скористатися даним правом. Тому суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог та розглядати цю вимогу відповідачів, а враховує її лише як заперечення на позов.

Сторони вважали надані ними докази достатніми.

Проаналізувавши усі надані суду докази ,суд вважає що заявлені позовні вимоги слід задовольнити повністю , стягнувши з відповідачів солідарно суму заборгованості у повному обсязі та стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Як зазначено в абзаці 2 статті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Окрім цього, відповідно до вимог абзацу 6 пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За таких обставин слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного, який був сплачений останнім при подачі позову, тобто пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, а усього 243 грн.60 коп. в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 156, 160, 162 ЖК України, ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги КП Бахмут - Вода до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги по водопостачанню та водовідведенню задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 на користь КП Бахмут - Вода (м. Артемівськ, вул. Корсунського, 1, р/р 6499 в ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_5», МФО 300614, ) заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2013 року по 31.05.2015 року на показники приладу обліку 1718 кубічних метрів станом на 31.05.2015 року у сумі 3 263 (три тисячі двісті шістдесят три) грн. 08 коп., а також судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Харченко