Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 420/1792/15-ц
Провадження № 22ц/782/97/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого «17» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Новопсковського районного суду Луганської області від 5 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Комишненської сільської ради Станично Луганського району Луганської області, третя особа четверта Луганська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комишненської сільської ради Станично Луганського району Луганської області, третя особа четверта Луганська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила:

визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 15.10.2013 року після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2013 року, на житловий будинок № 24, що знаходиться за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, село Комишне, вулиця Кавказька;

визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 15.10.2013 року після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2013 року, на земельну ділянку, площею 0,8425 гектарів, кадастровий номер :08:001:0002, що розташована за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, село Комишне, вулиця Кавказька, 24.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області, від 09.10.2008 року за реєстровим № 2173, її чоловіку ОСОБА_3 належав житловий будинок № 24, що знаходиться за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне, вул. Кавказька, 24, останньому також, за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області, від 09.10.2008 року за реєстровим № 2175, належала земельна ділянка площею 0,8425 га, кадастровий номер :08:001:0002, що розташована за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне, вул. Кавказька, 24.

20.10.2013 року її чоловік помер, за життя, 15.10.2013 року ним було складено заповіт на її імя. Маючи намір прийняти спадщину після померлого чоловіка, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про спадщину на спірне майно, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на житловий будинок і не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку у відповідних органах.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 5 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комишненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа четверта Луганська державна нотаріальна контора відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно даних паспорта серія ЕК № 635909 на імя ОСОБА_2, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 08.04.1965 року по день його смерті 20.10.2013 року, свідоцтво про смерть серія І-ЕД № 383992, видане 24.10.2013 року, Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

За життя, 15.10.2013 року ОСОБА_3 було укладено заповіт, в якому спадкодавець усі свої права та обовязки, які належать йому на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше його майно, грошові вклади у будь-яких установах банку, цінні папери, земельні ділянки, право на земельні частки (паї), у тому числі належне йому нерухоме майно заповідав своїй дружині ОСОБА_2

Заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.10.2013 року.

Раніше ОСОБА_3 було укладено договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області:

- житлового будинку від 09.10.2008, за умовами якого продавець ОСОБА_4 зобовязується передати майно (житловий будинок з прибудовами, розташований за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне, вул. Кавказька, 24, розміщений на земельній ділянці, яка приватизована) у власність покупця ОСОБА_3, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього обговорену цим договором грошову суму.

Відповідно до п. 4.8 договору згідно до ст. ст. 210, 640, 657 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації, після чого у покупця виникає право власності на цей житловий будинок.

Пунктом 4.12 договору передбачено, що сторони за цим договором цілком розуміють, що несуть відповідальність за невиконання юридичних дій, які передбачені ними в умовах цього договору.

Даний договір внесений до Державного реєстру правочинів від 09.10.2008 за № 3179798;

- земельної ділянки від 09.10.2008, за умовами якого продавець ОСОБА_4 передає, а покупець ОСОБА_3 приймає у власність земельну ділянку, яка розташована за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Комишне, вул. Кавказька, 24, кадастровий номер :08:001:0002, загальною площею 0,8425 га.

Відповідно до п. 5.4 договору, згідно до ст.ст. 210, 640, 657 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації, після чого право власності посвідчується державним актом.

Даний договір внесений до Державного реєстру правочинів від 09.10.2008 за № 3180371.

Постановою державного нотаріуса від 06.05.2014 ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на спірний будинок не зареєстроване власником (спадкодавцем) згідно ст. 182 ЦК України, а також право власності на спірну земельну ділянку не зареєстровано власником (спадкодавцем) належним чином згідно ст. 125 Земельного кодексу України. В постанові зазначено, що право власності на нерухоме майно оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та виникає з моменту реєстрації цих прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог районний суд, посилаючись на норми ст. 182 ЦК України, ст. 125 Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходив з того, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки підлягають обовязковій державній реєстрації, і лише після проведення такої виникає право власності на житловий будинок та земельну ділянку відповідно, спадкодавець за життя не зареєстрував вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку, а тому померлий ОСОБА_3 не набув право власності на спірний житловий будинок та спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, ухвалене у справі судове рішення, зазначеним вимогам закону в повному обсязі не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст. 334 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

В ст. 657 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, зазначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Вказані норми встановлювали особливий порядок виникнення права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

При цьому, за змістом даних норм, державна реєстрація договору та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України в редакції з 01.01.2013 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Договори купівлі-продажу, укладені 09.10.2008 року ОСОБА_3 були нотаріально посвідчені та зареєстровані відповідно до чинного законодавства в Державному реєстрі правочинів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів» № 671 від 26 травня 2004 року та Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року № 86/5, які діяли на момент укладення договорів купівлі-продажу, державна реєстрація правочину проводиться нотаріусом шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, право власності ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку, виникло в момент посвідчення договорів та державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим, ОСОБА_3 за життя набув право власності на квартиру, відповідно до заповідального волевиявлення спадкодавця за позивачем визнається право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 5 листопада 2015 року ~ скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Комишненської сільської ради Станично Луганського району Луганської області, третя особа четверта Луганська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ~ задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом від 15.10.2013 року після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2013 року, на житловий будинок № 24, що знаходиться за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, село Комишне, вулиця Кавказька.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом від 15.10.2013 року після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2013 року, на земельну ділянку, площею 0,8425 гектарів, кадастровий номер :08:001:0002, що розташована за адресом: Луганська область, Станично-Луганський район, село Комишне, вулиця Кавказька, 24.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: