Справа № 2-5/12
Провадження № 22-ц/779/436/2016
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Рогатинського району в інтересах держави в особі «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа АТ «Державний ощадний Банк України» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та за позовом ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №352 від 19 жовтня 2016 року, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

25 березня 2009 року прокурор Рогатинського району в інтересах держави в особі АТ «Державний ощадний банк України» звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Змінюючи та уточнюючи позовні вимоги прокурор Рогатинського району, посилався на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов»язання за кредитним договором тому просив стягнути з нього на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 70978 грн. 24 коп.

02 липня 2009 року ОСОБА_3 пред»явила позов до ОСОБА_2, третя особа АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, укладеного між нею та ОСОБА_2 18.10.2006 року, посилаючись на те, що такий договір укладено нею під впливом помилки, оскільки наміру відчужувати будинок не мала.

Змінюючи та уточнюючи позовні вимоги ОСОБА_2 просив визнати недійсним кредитний договір № 352 від 19.10.2006 року укладений від його імені з ВАТ «Державний ощадний банк України» про отримання кредитних коштів в сумі 95000грн, посилаючись на те, що такий договір не укладав та не отримував кредитних коштів.

Рішенням Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року задоволено позов прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року в розмірі 70 978 грн. 24 коп., а саме: заборгованість за кредитним договором - 59 111,66 грн., відсотки - 10 950 грн. 33 коп. та пені - 916 грн. 25 коп.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дирдою Н.А., реєстр №2959.

В позові ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №352 від 19.10.2006 року - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2- ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом вимог норм процесуального та матеріального права.

Представник апелянта зазначив, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, суд дійшов до висновку про те, що даний договір укладений під впливом помилки.

Визнаючи договір купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що договір був вчинений позивачкою під впливом помилки, проте застосував положення ст. 229 і ст.230 ЦК України, тобто під час ухвалення рішення суд послався на дві взаємовиключні підстави визнання правочину недійсним.

З огляду на викладені ОСОБА_3 фактичні обставини, суд повинен був уточнити, з яких підстав позивачка вказувала у своїх поясненнях як на помилку так і на обман з боку ОСОБА_2 Однак суд не з»ясував у позивача обставини, якими вона обгрунтовувала свої вимоги.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд залишив поза увагою той факт, що свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що з огляду на те, що кредит було отримано на його фірму, протягом 2006-2009 років ним (а не ОСОБА_2.) сплачувались кошти на погашення даного кредиту у касу Ощадбанку.

Крім того, суд залишив поза увагою пояснення самого ОСОБА_2 про те, що ним не підписувався кредитний договір №352 та не отримувались кошти за цим договором.

Вказані обставини суд не перевірив та не дав їм належної оцінки.

У матеріалах справи наявні два висновки судово-почеркознавчої експертизи, які проводились експертами НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області (№ 09/03-689 від 13.01.2012 року) та Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз (№233). За результатами обох експертиз експерти прийшли до висновку, що підпис, виконаний на видатковому касовому ордері не ОСОБА_2, а іншою особою. Крім того, з висновку судово-почеркознавчої експертизи №233, виконаної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вбачається, що і на кредитному договорі підпис виконано не ОСОБА_2

Крім того, позивачем не надано оригіналу кредитного договору №352 та документу на підтвердження отримання ОСОБА_2 коштів відповідно до нього (видаткового касового ордера). ОСОБА_2 у судовому засіданні стверджував, що він також не писав заяви на отримання кредиту.

Суд, на думку апелянта, безпідставно відмовив його довірителю у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, вказавши на те, що в матеріалах справи наявні висновки експерта, які на думку суду є повними, зрозумілими і що цього достатньо для винесення рішення по справі, а також зіслався на довготривалий розгляд даної справи.

У результаті зазначених дій судом неповно були з»ясовані обставини, що мають значення для справи.

Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора Рогатинського району та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити та задовольнити його позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Представник прокуратури Івано-Франківської області - Яворська Ю.І., представник ПАТ «Державник ощадний банк України» - Бойчук М.Й., представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8. заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання даного кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 підписав договір іпотеки в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором, а також те, що за вказаним кредитним договором здійснювалось погашення коштів.

Однак із таким висновком не можна погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_2 в м. Рогатині укладений Договір №352 про надання кредиту, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 95000 гривень зі сплатою 18% річних за його користування, терміном на 60 місяців, а позичальник зобов»язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених графіком погашення кредиту (т.1 а.с. 3-5).

В забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором 20.10.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір (т. 1 а.с. 6-8), відповідно до якого в іпотеку було передано домоволодіння яке складається з житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 і яке належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до положень ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позичальник, згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України, має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог які встановлені ч.1, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, позивачем представлено кредитний договір № 352 від 19.10.2006 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_2 а також видатковий касовий ордер про отримання ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 95000 грн., які містять підписи від імені ОСОБА_2

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 заперечив укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 95000 грн.

Відповідно до висновку № 09/03-689 від 13.01.2012 року судової почеркознавчої експертизи, проведеної експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС в Івано-Франківській області - рукописний текст «дев»яносто п»ять тисяч гривень» у видатковому касовому ордері №5 від 20.10.2006 року виконані не ОСОБА_2

Згідно висновку №233 від 17.04.2014 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Львівським НДІ судових експертиз МЮ встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2, які містяться на Кредитному договорі №352 від 19 жовтня 2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та філією Рогатинського відділення №6743 ВАТ «Державний ощадний банк України» та на видатковому касовому ордері №6 від 20 жовтня 2006 року виконані однією особою. Встановлено, що дані підписи виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Судом встановлено, що мало місце часткове погашення за вказаним кредитним договором, однак докази про те, що такі здійснювалися відповідачем ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Та обставина, що ОСОБА_2 підписав договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № від 19 жовтня 2006 року не може слугувати незаперечним доказом того, що саме ОСОБА_2 підписав кредитний договір та отримав кредитні кошти в сумі 95000 грн.

Беручи до уваги встановлені по справі обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору є обґрунтованими, а позов прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором до задоволення не підлягає.

У зв»язку з цим, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року та відмови в позові ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсним кредитного договору №352 від 19.10.2006 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Що стосується доводів апелянта про необґрунтованість рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного між ним та ОСОБА_3 то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 18.10.2006 року, приватним нотаріусом Дирдою Н.А. посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що укладений правочин - договір купівлі-продажу житлового будинку не був спрямований на реальне настання правових наслідків по відчуженню житлового будинку.

З часу укладення оспорюваного договору, ОСОБА_3 постійно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та проживає там разом із неповнолітніми онуками, веде господарство, обробляє земельну ділянку та несе витрати по утриманню зазначеного будинковолодіння.

ОСОБА_3 ствердила, що підписала договір на прохання ОСОБА_2 стати поручителем за кредитним зобов»язанням, однак наміру продавати будинок не мала, оскільки такий являється її єдиним житлом.

Апелянт ОСОБА_2, заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_3 не представив суду жодних доказів настання реальних наслідків для нього, як нового власника спірного житлового будинку з часу укладення договору купівлі-продажу, тобто з 2006 року до часу пред»явлення позову ОСОБА_3 та не подав жодних доказів на спростування обставин, викладених ОСОБА_3 щодо обставин укладення договору купівлі-продажу будинку так і реального переходу права власності на даний будинок.

Посилання апелянта на те, що суд не з»ясував у позивача обставини, якими вона обгрунтовувала свої вимоги не заслуговують на увагу, оскільки позивач ОСОБА_3 у своїй зустрічній позовній заяві від 02.07.2009 року зазначила про те, що мала місце помилка щодо природи самого правочину, прав та обов»язків сторін, що наступали за наслідками підписання договору купівлі-продажу будинку.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам в справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, дав їм належну правову оцінку та ухвалив в цій частині рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 23 грудня 2015 року в частині задоволення позову прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року та відмови в позові ОСОБА_2 до АТ «Державний ощадний банк України», треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору №352 від 19.10.2006 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову прокурора Рогатинського району в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №352 від 19 жовтня 2006 року в розмірі 70 978 грн. 24 коп.- відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №352 від 19.10.2006 року укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин