АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3828/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2854/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Лобова О.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод"
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та просив скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» від 07.11.2014 року № 1022 про його звільнення, поновити його на посаді газорізальника 4 розряду складально-зварювального корпусу із 07.11.2014 року та зобов`язати ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» внести відповідні записи до трудової книжки та особової справи; стягнути з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на його користь середню заробітну плату за період з 08.11.2014 року по 25.02.2016 року включно в сумі 81662,36 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 07.11.2014 року згідно наказу №1022 від 07.11.2014 року його було звільнено з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» у зв`язку із призовом на військову службу за п. 3 ст.36 КЗпП України.
11.11.2014 року на підставі контракту він був прийнятий на військову службу у Збройні Сили України та у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 прийнятий на контракту службу, призначений на посаду заступника командира взводу БМП, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Вказував, що 25.02.2016 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2016 року № 2-рс був звільнений в запас за станом здоров`я.
Після звільнення з військової служби він знову був прийнятий на роботу до ПАТ «КВБЗ» газорізальником 4 розряду складально-зварювального цеху.
Вважає, що був звільнений незаконно, а на час його перебування на військовій службі за ним мали зберігатися робоче місце та середня заробітна плата.
Вказував, що порушенням його трудових прав йому було заподіяно моральної шкоди.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано наказ ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 07.11.2014 року № 1022 про звільнення ОСОБА_3 у зв`язку із призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України з 07.11.2014 року.
Поновлено ОСОБА_3 на посаді газорізальника 4 розряду до складально-зварювального корпусу з 07.11.2011 року.
Зобов`язано ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» внести відповідні записи до трудової книжки та особової справи ОСОБА_3 .
Стягнуто з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за період з 08.11.2014 року по 25.02.2016 року включно в сумі 81 662,364 грн. без врахування податків і зборів.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», просило скасувати його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.08.2008 року у відповідності до наказу № 1481 від 05.08.2008 року позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» учнем слюсаря з виготовлення деталей для металоконструкцій до зварювального цеху.
Із 09.07.2014 року у відповідності до наказу № 609 від 09.07.2014 року переведений газорізальником 4 розряду до складально-зварювального корпусу.
06 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до голови правління ПАТ «Крюківський вагонобудівельний завод» з заявою про його звільнення у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Заява позивача була задоволена та 07.11.2014 року згідно наказу №1022 від 07.11.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з ПАТ «КВБЗ» за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу. Відповідний запис зроблено на сторінках 14-15 трудової книжки НОМЕР_2 .
11.11.2014 року на підставі контракту ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу у Збройні Сили України та у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 прийнятий на контракту службу, призначений на посаду заступника командира взводу БМП, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
У період з 25.12.2014 року по 05.02.2015 року у складі військової частини НОМЕР_1 позивач приймав участь в АТО.
25.02.2016 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2016 року №2-рс був звільнений в запас за станом здоров`я.
Після звільнення з військової служби ОСОБА_3 знову був прийнятий на роботу до ПАТ «КВБЗ» газорізальником 4 розряду до складально-зварювального цеху (Наказ №102 від 24.03.2016 року).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, а тому не міг бути звільнений за п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Також місцевим судом до спірних правовідносин було застосовано ч.3 ст. 119 КЗпП України у редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2016 року.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.
Статтею 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено види військової служби, у тому числі військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
При цьому, ч. 1 ст. 4 вказаного Закону визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу або прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Таким чином, місцевим судом було безпідставно ототожнено вищенаведені види військової служби, тобто за призовом під час мобілізації, на особливий період та за контрактом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу (а.с. 12-13).

З копії наданого позивачем військового квитка НОМЕР_3 (а.с. 7) вбачається, що 11 листопада 2014 року він був прийнятий на військову службу на підставі контракту.

Згідно із листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 6/5794 від 23 листопада 2016 року (а.с. 121) ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на підставі зарахування на військову службу за контрактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 49-К від 11 листопада 2014 року.

Отже, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_3 законодавством було передбачено пільги для працівника лише у випадку його призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Пільги для працівників які проходили військову службу за контрактом не встановлювалися.
Наведені пільги у вигляді збереження місця роботи, посади і середньомісячного заробітку для працівників, які були прийняті на військову службу за контрактом, введені ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, яким частини 3, 4 ст. 119 КЗпП України викладені у новій редакції. Наведений закон направ законної сили 01 січня 2016 року.
Згідно зі ст. 58 ч.1 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, на правовідносини сторін, які виникли 07 листопада 2014 року при звільненні позивача, не розповсюджується ст. 119 ч. 3 КЗпП України, в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, оскільки він не має зворотної дії у часі.
Отже, ОСОБА_3 було правомірно звільнено із займаної посади за п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи, що наказ №1022 від 07.11.2014 року про звільнення ОСОБА_3 є правомірним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог останнього про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку

Виходячи з викладеного, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку відмовити.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Л.М. Хіль

--//-- О.А. Лобов

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова