Справа № 219/8905/16-ц
Провадження № 2/219/4220/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., при секретарі Азямові Є.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області

про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на користь останнього моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., завдану трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, посилаючись на те, що з 04 вересня 1996 року по 11 листопада 2004 року ОСОБА_3 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». 24 квітня 2004 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво, а саме: струс головного мозку, закритий перелом обох кісток середньої третини лівого передпліччя зі зміщенням, неповний відрив лівої ушної раковини, відрив мочки правої ушної раковини, закритий перелом остистих відростків 2-3 шийних хребтів, забій спинного мозку, закритий перелом сідничної кістки справа. Висновком МСЕК в 2004 році йому вперше встановлено 80% стійкої втрати працездатності та II групу інвалідності. У звязку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві, він став інвалідом II групи та втратив 80 % свої працездатності, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, а також порушення нормальної життєдіяльності, оскільки він прийшов працювати на підприємство та мав гарний стан здоровя, а через травму втратив 80 % своєї первісної працездатності та став інвалідом в молодому віці, вимушений з цим жити. Позивач постійно відчуває нестерпний біль, у звязку з чим постійно змушений проходити лікування, на що витрачає немалі кошти. Крім того, за станом здоровя його звільнили з роботи, що також спричинило йому моральні страждання. Через фізичні вади (він втратив функцію лівої руки, яка на теперішній час повністю паралізована, в нього спотворене обличчя через чисельні шрами), він немає можливості вести повноцінне сімейне та особисте життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього зявилось почуття тривого перед майбутнім.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві висновком МСЕК не встановлений та позивачем не доведений. Також зазначила, що позивач звернувся до суду в 2016 році, норми, за якими передбачено відшкодування моральної шкоди, вже не діють. Крім того, вважає, що відшкодувати моральну шкоду має виключно роботодавець - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 04.09.1996 року по 11.11.2004 року, що підтверджується копією трудової книжки в матеріалах справи.

24 квітня 2004 року під час виконання трудових обовязків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво.

Згідно акту № 2 форми Н-1 про нещасний випадок від 28.04.2004 року, під час виконання 24 квітня 2004 року трудового обовязку на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_3 було травмовано.

Висновком МСЕК від 11.11.2004 року ОСОБА_3 вперше встановлено 80 % втрати професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом та II група інвалідності. Висновком МСЕК від 14.11.2005 року йому підтверджено 75 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 13.11.2007 року йому підтверджено 75 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 19.10.2009 року йому підтверджено 80 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 31.10.2011 року йому підтверджено 80 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 11.11.2013 року йому підтверджено 80 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 10.11.2014 року йому підтверджено 80 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції на час встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності) було передбачено надання відповідачем соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди, при наявності факту заподіяння її потерпілому (підпункт е пункту 1 частини 1).

З пояснень представника позивача вбачається, що внаслідок ушкодження здоровя у звязку з виконанням трудових обовязків ОСОБА_3 став інвалідом II групи та втратив 80 % свої працездатності, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, а також порушення нормальної життєдіяльності, оскільки він прийшов працювати на підприємство та мав гарний стан здоровя, а через травму втратив 80 % своєї первісної працездатності та став інвалідом в молодому віці, вимушений з цим жити. Позивач постійно відчуває нестерпний біль, у звязку з чим йому постійно змушений проходити лікування, на що витрачає немалі кошти. Крім того за станом здоровя його звільнили з роботи, що також спричинило йому моральні страждання. Через фізичні вади (він втратив функцію лівої руки, яка на теперішній час повністю паралізована, в нього спотворене обличчя через чисельні шрами), він немає можливості вести повноцінне сімейне та особисте життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього зявилось почуття тривого перед майбутнім.

Таким чином, ушкодження здоровя, повязане з виконанням позивачем трудових обовязків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний йому спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновком МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності.

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, що він поніс у звязку з ушкодженням здоровя.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з порушенням нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, повязане з виконанням позивачем трудових обовязків, заподіює йому моральні і фізичні страждання.

При цьому суд не бере до уваги доводи і заперечення представника відповідача стосовно того, що факт заподіяння моральної шкоди позивачеві не встановлений та не доведений. Факт заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди підтверджується наданими представником позивача та дослідженими у судовому засіданні доказами: копією трудової книжки, копією Акту № 2 про нещасний випадок від 28.04.2004 року, копією виписки із історії хвороби № 619 про лікування ОСОБА_3 в травматологічному відділенні, випискою із історії хвороби № 1260 про лікування ОСОБА_3 з приводу виробничої травми, копіями довідок МСЕК про встановлення позивачу ступеню втрати професійної працездатності та ІІ групи інвалідності.

Суд також вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача стосовно того, що позивач звернувся до суду в 2016 року, а тому норми за якими передбачено відшкодування моральної шкоди вже не діють, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Крім того, відповідно до ст.ст. 8, 22 Конституції України - в України визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Розглядаючи та вирішуючи питання про розмір відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 80%, встановлений висновком МСЕК від 10.11.2014 року у звязку з травмою від 24.04.2004 року, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та можливій подальшій професійній діяльності, неможливість відновити втрачене здоров'я, порушення загальновизнаних життєвих зв'язків позивача та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 25 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області (ідентифікаційний код 25968984) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою здоров'я на виробництві, 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області (ідентифікаційний код 25968984) судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Р.Є.Дубовик