АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Шахової О.В., Кравець В.А.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованчсть за кредитним договором в сумі 333 340, 32 доларів США, що еквівалентно - 7 673 297 грн 54 к., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 136 287, 52 доларів США, що еквівалентно - 3 137 258 грн 30 к.; заборгованість за відсотками в розмірі 124 953, 08 доларів США, що еквівалентно - 2 876 346 грн 08 к.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 23 576, 72 доларів США, що еквівалентно - 542 722 грн 14 к.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 48 523, 01 доларів США, що еквівалентно - 1 116 971 грн 02 к.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між позивачем та ОСОБА_5 укладено кредитний договір. У зв'язку з неналежним виконанням вимог кредитного договору виникла заборгованість. Для забезпечення повернення кредиту між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, у відповідності до якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Також до суду звернувся ОСОБА_4 і з зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати припиненим договору поруки, укладений між сторонами. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з порушенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим - задоволено.

Визнано припиненим Договір поруки №02-10/1872 від 05 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» направив апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не вказано обставин визначених ст.559 ЦК України за яких порука припиняється. Крім того, вказує, що основне зобов'язання та договір поруки діють до повної слати боргу. Та вказує, що якщо боржник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору це не дає суду підстав застосувати строки позовної давності до всієї суми заборгованості, а може бути застосовано до кожного окремого платежу.

Представник позивача підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили їх відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 поза межами строку позовної давності.

Задовольняючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропустило 6 місячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 червня 2007 року між АКІБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5укладено договір кредиту №10-29/3523.

Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 145378 доларів США, зі сплатою 12,7 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у пп1.1.1 п1.1 договору.

У п.1.1.1 договору сторони погодили графік погашення заборгованості по кредиту.

Підпунктом 1.1.2. визначено, що кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 04 червня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором кредиту №10-29/3523 від 05 червня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-10/1872 від 05 червня 2007 року.

Відповідно до п 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, слати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту №10-29/3523 від 05 червня 2007 року.

Пунктом 2.1. договору поруки сторони погодили зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання: повернення кредиту у розмірі 145 378 доларів США, з порядком погашення заборгованості згідно з графіку, що визначений в договорі кредиту, з кінцевим терміном погашення кредиту до 05 червня 2027 року, а також дострокового погашення у випадку, передбачених договором кредиту; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 12 відсотків річних та комісії, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту, сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту.

Судом встановлено, що банк виконував взяті на себе зобов'язання за договором кредиту №10-29/3523 від 05 червня 2007 року, проте відповідач ОСОБА_5належним чином умови договору не виконувала у зв'язку з чим утворилась заборгованість яка станом на 04 листопада 2015 року становить 333 340, 32 доларів США, що еквівалентно - 7673 297 грн 54 к., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 136 287, 52 доларів США, що еквівалентно - 3 137 258 грн 30 к.; заборгованість за відсотками в розмірі 124 953, 08 доларів США, що еквівалентно - 2 876 346 грн 08 к.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 23 576, 72 доларів США, що еквівалентно - 542 722 грн 14 к.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 48 523, 01 доларів США, що еквівалентно - 1 116 971 грн 02к.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Законодавство визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання».

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так у відповідності до п.4.5 договору кредиту №10-29/3523 від 05 червня 2007 року, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9. договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснила 05 лютого 2010 року, а тому за пунктом 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 12 травня 2010 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 12 травня 2010 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 23 грудня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

А тому колегія суддів вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору, змінився строк виконання основного зобов'язання (пункт 4.5 договору) та банк мав право з 12 травня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак позовну заяву подав до суду лише 23 грудня 2015 року крім того стороною позивача не надано доказів причин поважності пропуску строку для звернення із даним позовом до суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк для пред'явлення до ОСОБА_4 вимоги до суду, що становить 6 місяців, який обчислюється моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, а договір поруки від 05 червня 2007 року відповідно до ч.4 ст.559 ЦК припинив свою дію.

Так ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 6.2 договору поруки № 02-10/1872 від 05 червня 2007 року сторони погодили, що вказаний договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п.2.1.1 -2.1.3 договору.

Отже колегія суддів вважає, що сторонами не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Як вбачається з умов кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.

Пунктом 4.5 кредитного договору встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи.

Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як вже було встановлено останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснила 05 лютого 2010 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання договором було змінено, тобто строк користування кредитом достроково сплив 12 травня 2010 року, тобто через 90 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, тому строк у шість місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобов'язання закінчився 12 травня 2010 року, натомість ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом поза межами цього строку, а саме 23 грудня 2015 року.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 17 лютого 2016 року по справі № 6-2875цс15 та у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що договір поруки від 05 червня 2007 року відповідно до ч.4 ст.559 ЦК припинив свою дію, у зв'язку з тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив строк для пред'явлення до ОСОБА_4 вимоги, що становить 6 місяців, який обчислюється моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: