Справа № 461/7081/16-ц
Провадження № 4-с/461/95/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.09.2016 р., продовжити скаржнику пропущені терміни для подання виконавчого листа та зобовязати Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львів прийняти до термінового виконання виконавчий документ №461/951/15-ц виданий від 24 вересня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 6 282,97 євро вкладу.

В обґрунтування скарги покликається на те, що вказана вище постанова державного виконавця про відмову у відкритті провадження від 01.09.2016 року винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов відкриття виконавчих проваджень, що не було реалізовано виконавцем, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню

Скаржник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив скаргу задовольнити.

Субєкт оскарження представник Личаківського ВДВС м. Львів в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений (в матеріалах справи наявна розписка), про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення чи перенесення судового засідання не надходило, тому, зі згоди учасників процесу, суд приходить до висновку про можливість розгляду скарги у відсутності представника на підставі наявних у справі даних і доказів, які суд вважає достатніми.

Заслухавши думку скаржника, дослідивши письмові документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За нормами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

Судовим розглядом встановлено, що 06.10.15 р. ОСОБА_2 було подано до Галицького ВДВС м. Львів виконавчий лист №461/951/15-ц для примусового виконання рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 6 282,97 євро вкладу. Галицьким ВДВС м. Львів 20.10.2015 р. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, покликаючись на те, що боржник знаходиться за адресою, що належить до територіальної підвідомчості Личаківського ВДВС м. Львів. Згодом, 10.08.2016 р. ОСОБА_2 подано виконавчий документ до Личаківського ВДВС м. Львова, постановою якого від 01.09.2016 р. також відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Причиною відмови вказано те, що виконавчий документ предявлений до органу виконавчої служби яка не знаходиться за місцем або підвідомчістю виконання рішення. Як убачається з оскаржуваної постанови, державний виконавець вказав, що «вулиця Шевченка, 28» відноситься до території Шевченківського ВДВС м. Львів, проте, ним допущено неуважність, оскільки боржник знаходиться за адресою: «проспект Шевченка, 28», розміщеного в Галицькому районі міста Львова. 31.10.2016 р. стягувач звернувся із заявою - поясненнями та копіями вищевказаних постанов до Личаківського ВДВС м. Львів. Після чого, 01.11.2016 р. Личаківським ВДВС м. Львів винесено постанову про скасування процесуального документу (постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.09.2016 р.) та постанову про повернення виконавчого документу.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі не виконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача, одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Як розяснено в п. 21 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій. Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються.

Згідно п. 6.6, п. 6.7 Інструкції з організації виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (в редакції від 18.01.2016року) при передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС державний виконавець або керівник виконавчої групи в день одержання матеріалів виконавчого провадження виносить постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, яку надсилає сторонам виконавчого провадження із супровідним листом, у якому зазначає свій робочий телефон, дні прийому та місцезнаходження органу ДВС, до якого передано виконавче провадження або при якому утворено виконавчу групу. При передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого відповідні відомості заносяться до Єдиного реєстру.

Згідно п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, суд вважає, що старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС м. Львів ОСОБА_3 не правомірно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки державним виконавцем в порушення вимог Закону винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.09.2016 року, а тому є підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови.

З огляду на вказане, суд вважає, що скарга в цій частині підлягає до задоволення, та необхідним скасувати постанову від 01.09.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Щодо вимоги скаржника, про продовження термінів для подання виконавчого документа до виконання, то суд вважає, що в цій частині скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Суд звертає увагу, що виконавчий лист № 461/951/15-ц виданий 24.09.2015 року, тобто до набрання чинності змін до Закону України «Про виконавче провадження», тому строк предявлення його до виконання встановлений у три роки.

Вирішуючи скаргу в частині вимог про зобовязання Личаківського ВДВС м. Львів прийняти до термінового виконання виконавчого листа, то суд приймає до уваги позицію Верховного Суду України, викладену в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до якої у разі визнання неправомірним рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. З огляду на вказане, скарга в цій частині також задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 385-387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (№606-XIV, чинним на час винесення оскаржуваної постанови) суд, -

У Х В А Л И В:

скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 01.09.2016 р.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Р.Волоско.