У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства «ОСОБА_7» про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПП «ОСОБА_7» про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що після смерті батька позивача - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач оформив спадщину та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року став власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9344 га, що розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області та належала батькові на підставі державного акту на право власності на землю.

Після оформлення спадкових прав на земельну ділянку позивачу стало відомо, ще вищезазначена земельна ділянка знаходиться в оренді у приватного підприємства «ОСОБА_7» Шевченківського району Харківської області на підставі договору оренди землі від 04 квітня 2005 року, укладеного батьком, строком на 30 років, який зареєстрований у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України». Позивач бажає самостійно обробляти належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, у зв'язку з чим він 18 квітня 2015 року направив письмову заяву до ПП «ОСОБА_7», в якій просив розірвати договір оренди землі. Вказана заява була направлена рекомендованим листом, який адресат відмовився одержувати.

Позивач вважає, що оскільки договором оренди передбачено, що у разі зміни власника земельної ділянки договір підлягає розірванню, він як новий власник звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволенняпозовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з яким погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності правових підстав для розірвання спірного договору оренди землі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 квітня 2005 року між ПП «ОСОБА_7» та ОСОБА_9 був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого останній передав в оренду, належну йому на праві власності, земельну ділянку загальною площею 6,93 га строком на 30 років.

За життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку своєму синові - ОСОБА_6

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2014 року, ОСОБА_6 успадкував вищезазначену земельну ділянку.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренди землі", який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 36 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6 зазначав, що звертався до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору оренди землі на підставі п. 36 договору, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, належним чином не з'ясували фактичні обставини по справі, у зв'язку з чим не звернули уваги на те, що умовами договору оренди землі передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи (п. 36 договору оренди), у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова