Справа № 755/4608/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, -

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 26 вересня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, в особі третейського судді Мороз О.А. було ухвалено рішення по справі № 1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було солідарно стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 994 988,62 грн. та третейського збору в сумі 10 340,89 грн. Проте, про час та місце розгляду справи ОСОБА_1, ОСОБА_2 повідомлені не були, справу було розглянуто без їх участі. Копію позовної заяви та додатки до неї, судові повістки чи інші документи вони не отримували і вони їм не надходили. Про те, що 24.12.2014 р. Дніпровським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи № 755/30256/2014 про стягнення з них грошових коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 994 988,62 грн., вони дізналися лише після отриманя постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про відкриття виконавчих проваджень. Заявники вважають рішення третейського суду від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 незаконним та неообгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки третейська справа була розглянута без участі відповідачів, які не були повідомлені про розгляд справи; справа № 1518/14 від 26 вересня 2014 року не була підвідомча третейському суду, оскільки на момент порушення цієї справи третейське застереження у договорі поруки та кредитному договорі втратило чинність, оскільки договір поруки був визнаний припиненим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 р. та закінчився строк дії кредитного договору; склад третейського суду не відповідав вимогам закону, оскільки не погоджувався з відповідачами. У зв'язку з цим заявники просять скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1518/14 26від 26 вересня 2014 року. Додатково надали заяву про поновлення їм строку на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1518/14 26від 26 вересня 2014 року.

В судовому засіданні, уповноважений представник заявників ОСОБА_2, ОСОБА_1 - ОСОБА_3, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 року у справі № 1518/14, з підстав викладених у заяві.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_2, ОСОБА_1 заперечував з тих підстав, що викладені заявниками доводи не відповідають дійсності. Пояснив, що, по-перше, заявники належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Так, у третейській справі 1518/14 є докази належного повідомлення відповідачів про судове засідання та відправлення ним прийнятого по справі рішення. По-друге, третейський суд розглянув підвідомчу йому справу про стягнення боргу з відповідачів, які не є споживачами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення третейського суду № 1518/14 не існувало рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 року, яким було встановлено припинення договору поруки та закінчення строку кредитного договору. Крім того, припинення договору поруки та закінчення строку кредитного договору не припиняє дію третейського застереження. Також, у справі № 1518/14 третейський суд розглядав позов банку до позичальника та поручителя за кредитним договором укладеним банком з фізичною особою-підприємцем, а не із споживачем, про що сказано у кредитному договорі та рішенні третейського суду. За визначенням споживача, яке міститься у п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» фізична особа-підприємець та поручитель не є споживачами у розумінні цього закону. Щодо поручителя зазначив, що поручитель в жодному випадку не може вважатись споживачем послуг банку, адже за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно, між банком і поручителем відносини виникають не на підставі договору споживчого кредиту, а на підставі договору поруки. Щодо складу третейського суду зазначив, що для розгляду спору у справі № 1518/14 склад суду був сформований відповідно до вимог закону та укладеного відповідачами третейського застереження, у якому сторонами застережень визначені конкретні судді для розгляду всіх спорів, що виникають з кредитного договору та договору поруки. Таким чином, ще до початку розгляду справи сторонами було погоджено, якими із третейських суддів можуть розглядатися спори, що можуть виникнути між ними.

Суд, заслухавши пояснення представника заявників, представника ПАТ «Укрсоцбанк», вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до наступного.

За вимог ст. 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень частини першої статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків №1518/14, ухвалою судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 вересня 2014 року порушено провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Судовий виклик, а також рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року, направлялись відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу місця їх проживання вказаному в кредитному договорі та договорі поруки, а саме за адресою АДРЕСА_1.

Проте, Ухвала про порушення провадження у справі, якою розгляд справи було призначено на 26 вересня 2014 року та рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року, відповідачами отримані не були. Конверти повернулися до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з відмітками поштового відділення - за закінченням встановленого строку зберігання.

Проаналізувавши матеріали третейської справи, суд приходить до висновку, що повернення до суду поштових направлень з відміткою - за закінченням встановленого строку зберігання, не можна вважати такими, як вручені відповідного поштового направлення належним чином.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання заявників про поновлення встановленого законом процесуального строку звернення до суду, оскільки у спростування викладених обставин будь-яких доказів з боку представника банку суду не надано.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Мороз О.А. 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 було ухвалено рішення, яким позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, даним рішеням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 994 988,62 грн. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 10 340,89 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Як визначено ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Як убачається зі змісту заявлених вимог, заявники просять скасувати рішення третейського суду з підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, а саме, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, склад третейського суду, який прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Заявники посилаються на те, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. При цьому вказують, що на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного 09.10.2006 року між АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_1 кредитного договору № 189М/06, відповідно до якого банк надав позивачу кредит (грошові кошти) в розмірі 730 230,00 грн., із сплатою % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 07.10.2011 р. В подальшому, між сторонами були укладені - Додаткова угода; Додаткова угода № 2, Додаткова угода № 3. 20.05.2011 р. між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін до договору кредиту, яким встановлено порядок погашення кредиту, списання коштів з рахунків позичальника, нарахування відсотків та інш.

Пункт 6.2. кредитного договору № 189М/06, що укладений між сторонами спору, містить третейське застереження, яке за своїм змістом являється третейською угодою, в розумінні ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5 внесено запис до ЄДРПОУ про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за № НОМЕР_1. Таким чином, з 25.12.2014 року ОСОБА_1 втратив статус фізичної особи-підприємця.

Дані обставини підтверджуються копією постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 47161769 від 10.04.2015 р. та довідкою реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, який набрав чинності 12.03.2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, цивільно-правові відносини, що виникли між АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 189М/06 від 09.10.2006 року в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий кредит і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даним договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-64цс15 та постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу № 1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вийшов за межі своє компетенції та розглянув справу не підвідомчу третейському суду щодо вимог боржника ОСОБА_1.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» вказує, що відносно поручительства не можуть бути застосовані положення про захист прав споживачів, оскільки це є самостійним зобов'язанням, предмет якого не охоплюється Законом України «Про захист прав споживачів».

Слід звернути увагу, що між сторонами по справі в рішенні третейського суду виникли договірні відносини, між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, який виступає в якості позичальника при укладенні кредитного договору № 189М/06 від 09.10.2006 року та між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, яка виступає в якості поручителя при укладенні 09.10.2006 року договору поруки.

Однак, зі змісту кредитного договору № 189М/06 від 09.10.2006 року - ПАТ «Укрсоцбанк» з одного боку, та ОСОБА_1 з другої сторони, ОСОБА_2 з третьої сторони, а разом іменовані «Сторони» уклали вказаний договір.

Зміст Рішення третейського суду від 26.09.2014 року № 1518/14 у вступній частині також зазначає трьох сторін по справі: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя, та вказує, що пункт 6.20 кредитного договору № 189М/06 від 09.10.2006 року та п. 5.20 договору поруки, укладених між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя, містить третейське застереження.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Однак, окремого самостійного договору поруки між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, в якості позичальника і ОСОБА_2, в якості поручителя немає.

Так, рішенням третейського суду визначена солідарна відповідальність позичальника і поручителя. Відтак, наявність або відсутність цивільної відповідальності боржника має вплив на відповідальність поручителя за цим же рішенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Провівши системний аналіз вищевикладеного, розглянувши правові позиції по спірним правовідносинах, які не мають однозначного тлумачення, проте суд приходить до висновку, що предметом розгляду є кредитний договір, на підставі якого укладено договір поруки, ці договора є взаємопов'язаними, а тому статус сторін - відповідачів по справі також є однаковим, при цьому право позивача звернутися до одного чи іншого боржника не розділяє статус сторін, це лише одне з прав позивача для свого захисту, оскільки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, зобов'язані є солідарними, а тому висловлена позиція банку щодо вимог до поручителя звужує обов'язок боржника, в той час як до поручитель ні, що протирічить вимогам законності, розумності та засад рівності сторін по справі, звідси, на правовідносини, що виникають між сторонами по справі поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», яка розповсюджується як до боржника так і до майнового поручителя, як сторін по справі що мають рівні права та обов'язки.

Таким чином, на дату укладення кредитного договору, який містить третейське застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) і третейське застереження, яке міститься у цьому договорі було укладено в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», а отже справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на положення ст. 51 Закону України «Про третейські суди», якою визначені підстави для скасування рішень третейського суду, перелік яких є вичерпним, включає можливості скасування рішення третейського суду з підстав якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Крім того, в своїй заяві заявники посилаються на те, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 р. у цивільній справі ЄУН 331/3467/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.02.2016 р. та набуло законної сили, позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим - задоволено. Визнано поруку за договором поруки № 189М/06/1п від 09.10.2006 р., укладеним АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненою з 08 квітня 2014 року.

Вказані обставини, на думку заявника, відповідно до ст. 389-5 ЦПК України, є підставою для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1518/14 від 26.09.2014 р., так як в зв'язку із припиненням правовідносин за договором поруки, припинило свою дію і третейське застереження, яке було невід'ємною його частиною.

Проте, суд не погоджується з вказаними доводами заявників, оскільки встановлення державним судом припинення договору поруки після розгляду спору третейським судом не є підставою для скасування рішення третейського суду.

Також, суд вважає безпідставними доводи заявників про те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону та третейська угода відносно конкретно спору не укладалася. Дані пояснення спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди", юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейське застереження міститься в пункті 6.1 кредитного договору, пункті 5.2 договору поруки, згідно якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий зазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Отже, третейська угода сторонами була укладена і склад третейського суду між позивачем та відповідачкою у третейській справі був обраний, справа розглядалась третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною, який зазначений у третейській угоді.

Заявники ще просять скасувати рішення третейського суду у зв"язку з тим, що третейський суд вирішив питання про права та обов"язки осіб, які не брали участі у справі. Оскільки, як було встановлено вище, що заявники дійсно не отримували судових повісток та копій рішення з третейського суду, суд вважає, що вимоги заявників з вищенаведених підстав скасування рішення третейського суду ґрунтуються на положеннях закону та є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

Заявниками також ставилося питання щодо розподілу судових витрат, а саме у разі задоволення заявлених вимог, стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 витрати понесені нею за сплату судового збору при подачі заяви до суду.

Відповідно до Закону України „Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Із заяви про скасування рішення третейського суду - фізичною особою - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи правила процесуального розподілу судових витрат між сторонами під час ухвалення рішення суду, виходячи з того, що заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає задоволенню, суд в порядку до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України присуджує з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу заяви до суду в розмірі 275,60 грн., що передбачено Законом України „Про судовий збір".

Керуючись Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України „Про судовий збір", ст.ст. 553, 554 ЦК України, ст. ст. 72, 73, 79, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 275 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя