АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/793/16 Справа № 205/877/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Варенко О.П.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 20 вересня 2007 року між ними та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNT0AK03110869, за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 9.046 доларів США 52 центи на термін до 19 вересня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості.

Вказували, що свої зобов'язання за кредитним договором виконали у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеній договором сумі.

Посилаючись на те, що у порушення вимог закону та умов кредитного договору зобов'язання ОСОБА_2 належним чином не виконані, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 10.589 доларів США 72 центи, яка складається з наступного: 3.986 доларів США 02 центи - заборгованість по кредиту; 743 долари США 20 центів - заборгованість за відсотками; 278 доларів США 74 центи - комісія за користування кредитом; 5.581 долар США 76 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку вони просили стягнути з відповідача ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNT0AK03110869 у сумі 6.593 долари США 84 центи, що у еквіваленті складає 105.171 грн.75 коп., з якої 3.986 доларів США 02 центи - основна заборгованість по кредиту, 743 долари США 20 центів - відсотки за користування кредитом, 1.864 долари США 62 центи - пеня за прострочення виконання зобов'язань. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року та в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №DNT0AK03110869, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на строк з 20 вересня 2007 року по 19 вересня 2012 року у вигляді непоновлюваної лінії в сумі 9.046 доларів США 52 центи на купівлю автомобіля, а також 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 434 долари США 52 центи на оплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості, та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 85,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, та у розмірі 2.172 доларів США 60 центів на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7. даного договору, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору (а.с.8-11).

Банк умови договору виконав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконував належним чином.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року, яке є чинним на даний час, в рахунок погашення заборгованості станом на 25 вересня 2012 року в розмірі 7.017 доларів 61 цент за кредитним договором №DNT0AK03110869 від 20 вересня 2007 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, що належав ОСОБА_2 (а.с.26-29).

На підставі вказаного заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 29 березня 2013 року було видано виконавчий лист (а.с.30-31).

Відповідачем ОСОБА_2, на виконання заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року, 06 серпня 2013 року за актом прийому автомобіля позичальника було передано представнику банка автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер АЕ 5460ВТ, з метою його реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNT0AK03110869 станом на 25 вересня 2012 року (а.с.61).

Автомобіль було реалізовано 25 квітня 2014 року за ціною 2.459 доларів США 45 центів, кошти були зараховані на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 на погашення відсотків по кредиту (а.с.116).

Апеляційним судом Дніпропетровської області було запитано та оглянуто в ході судового засідання цивільну справу №2/0417/9066/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення.

З врахуванням заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року, за яким автомобіль реалізовано за 2.459 доларів США 45 центів, заборгованість ОСОБА_2 станом на 29 січня 2015 року складає 10.589 доларів США 72 центи, та складається з наступного: 3.986 доларів США 02 центів - заборгованість по кредиту; 743 долари США 20 центів - заборгованість за відсотками; 278 доларів США 74 центи - комісія за користування кредитом; 5.581 долар США 76 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За правилами ст.ст.546,575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З тексту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке частково виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, з боржника підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Пред'являючи позов, банк посилався на невиконані позичальником зобов'язання за кредитним договором та наявність боргу станом на 29 січня 2015 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення заборгованості, зменшивши при цьому суму пені.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Однак вирішуючи питання про стягнення пені в розмірі 1.864 долари США 62 центи суд правильно дійшов висновку щодо необхідності стягнення та зменшення її, виходячи з засад розумності та справедливості, але помилково стягнув їх в іноземній валюті, виходячи з наступного.

Стосовно визначення банком розміру пені по вищевказаному кредитному договору у розмірі 5.581 долар США 76 центів слід зазначити наступне, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року.

Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що вона значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру нарахованої банком пені.

Однак, у п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Ця норма кореспондує до приписів ст.35 Закону України «Про Національний банк України».

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У ч.3 ст.533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93).

З матеріалів справи вбачається, що зобов'язання ОСОБА_2 визначено в іноземній валюті, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Проте фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Таким чином, пеня, яка була нарахована банком за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором, повинна бути нарахована у гривні та суд першої інстанції, зменшивши своїм рішенням розмір пені до 1.864 доларів США 62 центів мав вказати її розмір у гривні, що в еквіваленті, на час ухвалення рішення судом першої інстанції, становить - 29.740 грн.68 коп.

Посилання апелянта на те, що наявність заборгованості не підтверджена, спростовується матеріалами справи, а саме деталізованим розрахунком заборгованості (а.с.4-6).

Доводи стосовно того, що факт надання кредитних коштів не підтверджений, також є неспроможним.

З'ясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що другий абзац рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме викладенню в іншій редакції.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNT0AK03110869 від 20 вересня 2007 року станом на 29 січня 2015 року у розмірі 4.729 доларів США 22 центи, що еквівалентно 75.431 грн.05 коп. і складається з 3.986 доларів США 02 центи, що еквівалентно 63.577 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом; 743 долари США 20 центів, що еквівалентно 11.854 грн.04 коп., та 29.740 грн. 68 коп. - пені за порушення строків виконання зобов'язань».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Варенко О.П.