Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1825/15-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 25 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі ТОВ «СТ «Домінанта»), Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі ПАТ «УСК «Гарант-Авто») про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3 % річних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ТОВ «СТ «Домінанта», ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3 % річних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи його тим, що 09.10.2014 близько 13 год. 15 хв. по вул. Щорса, 96 у м. Житомирі з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «Опель Астра», д. н. з. АМ5365АМ сталося зіткнення з його транспортним засобом марки «TOYOTA Camry», д. н. з. АМ2648ВЕ, у звязку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТОВ « СТ «Домінанта».

Оскільки позивачу страховими компаніями не було відшкодовано збитки, у заяві від 16.02.2016 про уточнення та збільшення позовних вимог просив суд стягнути з ТОВ «СТ «Домінанта» та ПАТ «УСК «Гарант-Авто» 50000,00 грн. - матеріальної шкоди, 14360,93 грн. пені, 1775,34 грн. 3% річних, 21650,00 грн. інфляційних втрат, 10000,00 грн. - моральної шкоди та з ОСОБА_2 48584,92 грн. - матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 - 50000,00 грн. страхового відшкодування, 14360,93 грн. пені, 1775,34 грн. 3% річних, 21650,00 грн. інфляційних втрат, та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 48584,92 грн. - матеріальної шкоди, 1000,00 грн. моральної шкоди. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за безпідставністю.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повністю врахував характер спірних правовідносин.

Заявник вказує, що суд не взяв до уваги, що автомобіль марки «Опель Астра», д. н. з. АМ5365АМ був застрахований з 09.05.2014 по 08.05.2015 за полісом № АІ 1974039 у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», який помилково вважав недійсним та з 05.09.2014 по 04.09.2015 за страховим полісом № АІ 3281425 у ТОВ «СТ «Домінанта».

Вважає, що суд безпідставно не задовольнив клопотання про залучення до розгляду справи, як третю особу СК «Аско-Медсервіс» у якій був застрахований автомобіль позивача та зазначив, що оскільки у договорах страхування відсутній пункт щодо стягнення моральної шкоди позовна вимога щодо її відшкодування є надуманою.

У своїх доводах також посилається на норми Цивільного кодексу України та Закон України «Про страхування».

У апеляційній скарзі ТОВ «СТ «Домінанта» просить також скасувати рішення суду щодо стягнення з нього страхового відшкодування, посилаючись на те, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та неповно з'ясував обставини справи, що призвело до ухвалення неправильного рішення, не прийняв до уваги доводи про те, що поліс обов'язкового страхування транспортного засобу, укладений з ОСОБА_2 є нікчемним у зв'язку із прихованням останнім наявності іншого полісу обов'язкового страхування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Судом установлено, що 09.10.2014 близько 13 год. 15 хв. по вул. Щорса, 96 у м.Житомирі сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «TOYOTA Camry», д. н. з. АМ2648ВЕ, яким керував ОСОБА_4, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України).

Згідно із постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а. с. 10).

Зазначена постанова не оскаржувалась та 11.11.2014 набрала законної сили.

Як убачається із матеріалів справи 04.09.2014 між ОСОБА_2 та ТОВ «СТ «Домінанта» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/3281425) відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 18).

Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу зазначеного автомобіля становив 50000,00 грн., строк дії з 05.09.2014 до 04.09.2015.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» на страховика покладено обовязок здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку.

10.10.2014 ОСОБА_4 повідомив ТОВ «СТ «Домінанта» про настання дорожньо-транспортної пригоди. Цього ж дня у присутності позивача, у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», фахівцем із врегулювання збитків ТОВ «СТ «Домінанта» ОСОБА_5 було складено Протокол огляду транспортного засобу, який був підписаний ОСОБА_4, згідно із яким пошкодження у дефектній відомості записані вірно (т. 1 а. с. 11-12).

Висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 4079 від 11.02.2016 встановлено, що сума матеріального збитку, заподіяна ОСОБА_4, як власнику автомобіля марки «TOYOTA Camry», д. н. з. АМ2648ВЕ у результаті ДТП, становить 98584,92 грн., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля - 91953,92грн. (т. 1 а. с. 150-153).

Із висновками даної судової експертизи сторонами погодились та їх не оспорили.

Згідно листа ТОВ «СТ «Домінанта» №1725 від 19.12.2014 позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки поліс № АІ/3281425 є нікчемним (т. 1 а. с. 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що 08.05.2014 автомобіль, що належить ОСОБА_2 був застрахований згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AI/1974039 (т. 1 а. с. 20). За вказаним полісом страхувальником був ОСОБА_6, страховиком - ПАТ «УСК «Гарант-Авто», строк його дії визначений з 09.05.2014 до 08.05.2015.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування у розмірі 48584,92 грн., що складає різницю між сумою матеріального збитку та страховою виплатою.

Також, колегія вважає, що суд вірно вирішив питання про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 1000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно поклав на ОСОБА_2 обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди, яка не покривається лімітом визначеним згідно поліса № АІ/3281425 від 04.09.2014 є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Із огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Із огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів також не може погодитись і з доводами апеляційної скарги ТОВ «СТ «Домінанта», що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та неповно з'ясував обставини справи, що призвело до ухвалення неправильного рішення, не прийняв до уваги доводи про те, що поліс обов'язкового страхування транспортного засобу, укладений з ОСОБА_2 є нікчемним у зв'язку із прихованням останнім наявності іншого полісу обов'язкового страхування, оскільки ці доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Відповідно до ст.989 ЦК України страхувальник зобов'язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором; 2) при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним; 4)вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення;5) повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страхувальника.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 до ТОВ «СТ «Домінанта», суд першої інстанції, виходив із того, що на час укладення із вказаним страхувальником договору страхування, ОСОБА_2 не знав про те, що попереднім власником його транспортного засобу ОСОБА_6 з іншим страховиком вже було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власника цього транспортного засобу, і такий був чинним на час ДТП.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.17 Закону при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Посилання ТОВ «СТ «Домінанта», на вказане положення Закону, як на підставу нікчемності договору страхування, який було укладено цим страховиком із ОСОБА_2, є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено обставини про те, що останній приховав від страховика відомості про укладення ним інших договорів страхування об'єкта страхування.

ТОВ «СТ «Домінанта» не надано належних та допустимих доказів нікчемності полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників ТЗ, який укладено між ним і ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції при постановленні рішення повно та всебічно з'ясовані всі обставини, надана належна оцінка усім доказам, поданим сторонами у їх сукупності та взаємному зв'язку.

За наведених вище обставин справи колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: