РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону, поданого в інтересах Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи військової частини НОМЕР_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2014 року позивач звернувся в суд з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1 ,

Відповідно до ухвали від 24 листопада 2014 року, після виконання вимог ст. 122 КПК України, у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач покликаючись на норми Конституції України, Закону Укораїни «Про прокуратуру» рішення Конституційного Суду України та Укази Президента України, стверджує правомірність поданного прокуратурою позову в інтересах Квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова.

Щодо предмету позовних вимог, позивач покликався на те, що 02 липня 1999 року за згодою командування військової частини НОМЕР_2 громадянину ОСОБА_1 та членам його сім"ї ( він, дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 ) тимчасово на час проходження служби в радіоцентрі кадрового вузла з"язку 186 опз (тилового пункту забезпечення) Західного оперативного командування надано для проживання кімнату АДРЕСА_1 . У 2007 році у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася донь ОСОБА_4 і склад сім"їзбільшився на одну особу.

У серпні 2008 року ОСОБА_1 втратив правовий зв"язок із Міністерством оборони України - змінив місце служби. Зокрема увільнений від посади начальника служби ракетно артилерійського озброєння технічної частини 777 опмз Західного ОК міністерства оборони України із одночасним призначенням на посаду інженера будівельно-відновлювальної частини, військової частини НОМЕР_1 Мінстерства інфраструктури України. Відтак, позиввачі вважають, що у зв"язку з цим, ОСОБА_1 втратив право на користування житловим приміщенням, що належить до житлового фонду Міністерства оборони України.

Крім того, вказує що близько останнього року відповідачі фактично не проживають в вказаному житловому приміщенні та не використовують його за призначенням, що підтверджено відповідними актами обстежень від 20.08.2013 року, 04.02.2014 року та від 20.03.2014 року.

Із покликанням на п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. ст. 20, 36 1 Закону України «Про прокуратуру» ст.ст. 71, 72, 127-129 ЖК Української РСР, п.п. 1.3.,5.13. Наказу Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» просять визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 та стягнути із відповідачів судові витрати.

При цьому позивачі звертають увагу, що ОСОБА_1 та члени його сімї не являючись військовослужбовцями або ж працівниками Збройних сил України, не перебуваючи на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за рахунок фонду Міністерства оборони України, без згоди балансоутримувача гуртожитку незаконно утримують і не здають в добровільному порядку вищевказане жиле приміщення в гуртожитку, де фактично не проживають.

На розгляді Франківського районного суду м. Львова цивільна справа № 2 / 465/7045/14 -ц перебуває з 20 січня 2015 року. За даний час розгляд справи неодноразово переносився, у тому числі й із за неявки представника прокуртури ( судові засідання від 20 січня 2015 року, 19 березня 2015 року, 30 квітня 2015 року).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2015 року до участі у справі залучено, як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідачів військову частину НОМЕР_1 .

В судовому засіданні представники позивача, кожен окремо, позовні вимоги підтримали, пояснення наддали аналогічні викладеним в позові. Крім того, в ході розгляду справи наддали суду акти обстеження від 26 січня 2016 року, 05 лютого 2016 року, 17 лютого 2016 року 23 лютого 2016 року та просять врахувати їх при прийнятті судом рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, направив представника, яка позовних вимог не визнала та подала письмові заперечення, відповідно до яких, із покликанням на ст. 125 ЖК, звертає увагу суду на те, що відповідачі не можуть бути виселені із службових житлових приміщень без надання іншого жилого приміщення , як особи, що пропрацювали на підприємстві, установі, організації , що надали їм інше житлове приміщення не менше, як 10 років. Твердження позивача про втрату відповідачем правового зв"язку із Міністерством оборони України з 2008 року, спростовує довідкою про проходження служби, відповідно до якої значиться, що ОСОБА_1 досі перебуває на військовій службі.

Представник також звернула увагу суду на вимоги ст. 19 Закону України " Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", сфера дії якого поширюється ( відповідно до ст. 1) і на військовослужбовців і працівників Національної Гвардії України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла , більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у них, - забороняється виселення, переселення, відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сімям) іншого житла, придатного для постіййного проживання людей.

В судовому засіданні представник відповідача, свої заперечення підтримала та додатково наголосила, що її довіритель є військовослужбовцем та неодноразово відряжався в зону антитерористичних дій, а відтак у вказаний період не міг проживати у спірній кімнаті. У підтвердження цьому наддала ряд документів. Просить відмовити у позові за безпідставністю такого.

Відповідач ОСОБА_2 , яка також діяла в інтересах неповнолітнього відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовних вимог не визнала, підтримала заперечення подані представником відповідача ОСОБА_1 та додатково пояснила, що сімя проживає у спірній кімнаті та здійснює оплату комунальних послуг. У підтвердження цьому наддала квитанції про оплату. Звернула увагу суду на те, що чоловік

ОСОБА_1 відряджається в зону АТО, а старша дочка навчається у м. Києві, а тому не може бути присутньою у той час, як представники позивача здійснюють огляд.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить слухати справу у її відсутності. Позовних вимог не визнає, покликаючись на довідку № 8/941 від 18 листопада 2015 року, видану Інститутом кримінально виконавчої служби.

Представник третьої особи, що діяла на підставі довіреності та командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, пояснила, що відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що наддали підтверджуючу довідку та копії документів із особової справи ОСОБА_1 про проходження служби. Підтвердили, що військова частина НОМЕР_1 відношення до Міністерства оборони України немає. Проте майор ОСОБА_1 іншим житловим приміщенням не забезпечений.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази наявні у справі та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю таких.

Так, судом встановлено, що 02 липня 1999 року за згодою командування військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцю ОСОБА_1 та членам його сім"ї із трьох чоловік, тимчасово на час проходження військової служби в радіоцентрі кадрового вузла зв"язку 186 опз Західного оперативного командування, надано для проживання кімнату АДРЕСА_1 . У 2007 році у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_7 і склад сім"ї збільшився на одну особу.

Відповідно до довідки № 26/19-д від 02 листопада 2013 року , виданої війською частиною НОМЕР_1 Міністерства інфраструктури України , на утриманні майора ОСОБА_1 перебувають дружина ОСОБА_2 , 1975 року народження, доньки: ОСОБА_3 , 1996 року народження та ОСОБА_4 , 2007 року народження.

Відповідно до довідки про проходження військової служби виданої 03 грудня 2015 року в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 "ян, майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі із 12.01.1998 по теперішній час, а з березня 2008 року перейшов на іншу посаду, а сааме, - інженера будівельно-відновлювального відділення будівельно - відновлювальної частини військової частини НОМЕР_1 Міністерства інфраструктури України.

Згідно довідок виданих ОСОБА_1 структурними підрозділами Міністерства оборони України, у тому числі й позивачем Квартирно експлуатаційним відділом м. Львова, ОСОБА_1 житловою площею не забезпечувався ( ас. 62 64).

Відтак, твердження позивачів про виселення ОСОБА_1 та членів його сімї із спірної кімнати у гуртожитку, щонайменш є такими, які суперечать вказаним довідка. Крім того, позивач не представив суду жодних документів, які б підтверджували, що будинок АДРЕСА_2 є гуртожитком та перебуває на балансі позивача.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 виданого Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту 08 липня 2015 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Вказаний факт також підтверджується відповідними наказами та довідками про перебування останнього в зоні АТО, у тому числі й у період, на який покликаються позивачі, як на підставу його відсутності.

Згідно довідки виданої молодшому сержанту внутрішньої служби ОСОБА_3 , остання з 08 серпня 2013 року, перебуває на навчанні, термін закінчення якого, - 26 червня 2017 року ( ас.97). Отже, покликання позивачів на протоколи та акти від 20.08.2013 року, 04.02.2014 року та від 05.02 2014 року, як на підставу відсутності відповідача ОСОБА_3 , є безпідставні, оскільки вона на законних підставах відсутня, протее дана відсутність не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Відповідно до довідки виданої самим же позивачем від 25 листопада 2015 року, заборгованість по оплаті житла відсутня, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій ( ас. 101 104).

Судом встановлено, а позивачами іншого не доведено, що відповідачі іншого житла, окрім кімнати у гуртожитку у м.Львові, не мають, і у той же час, не перебувають на квартирному обліку у позивача, що підтверджутьсяч довідкою № 25/152 від 10.09.2015 року в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ., а також довідкою № 63 від 04.04.2008 року начальника КЕВ м. Львова.

Відповідно до ст. 19 Закону України " Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", сфера дії якого поширюється ( відповідно до ст. 1) і на військовослужбовців і працівників Національної Гвардії України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла , більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у них, - забороняється виселення, переселення, відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сімям) іншого житла, придатного для постіййного проживання людей.

Із вищенаведеного слідує, що відповідач підпадає під дані категорії осіб ,що не підлягають виселенню із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, а крім того, суд бере до уваги, що відповідач не забезпечений житлом й надалі є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Суд з урахуванням доказів, які підтверджують поважність причин тимчасової відсутності, і зокрема відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вважає, що з цих підстав позовні вимоги є необгрунтованими.

Згідно із ст.72 цього ЖК УРСР, на яку покликаються позивачі, як на підставу позовних вимог, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Покликання ж позивача на фактичну відсутність за місцем проживання у кімнаті - гуртожитку відповідачів та їх не використання вказаного житлового приміщення за його призначенням , не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи в розумінні ст. 71,72 ЖК України.

Подані позивачами докази відсутності відповідачів за вказаною адресою у вигляді актів обстежень від 20.08.2013 року, 04.02.2014 року, 20.03.2014 року , спростовується представленими в судовому засіданні копіями квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , а також довідкою № 752 від 25.11.2015 року БУ № 6 КЕВ м. Львова про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою та довідкою війської частини НОМЕР_1 № 26/75-д від 17.06.2015 року про безпосередню участь ОСОБА_1 з 06.05.2015 року по 08.06.2015 року в антитерористичній операції. Довідкою Інституту Кримінально-Виконавчої служби про перебування на навчанні ОСОБА_3 у м. Києві.

Щодо актів, які подані після подачі позову , зокрема акти обстеження відомчого житлового приміщення від 25.01.2016 року, від 04.02.2016 року, від 16.02.2016 року та від 23.02.2016 року , є неналежними доказами, оскільки не стосуються оспорюваного періоду щодо відсутності відповідачів за місцем свого проживання , яким позивач обгрунтовує свої позовні вимоги станом на 31 жовтня 2014 року, тобто на час звернення до суду.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги заступника військового прокурора Львівського гарнізону, що заявлені в інтересах Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав зазначених у позовній заяві, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 169, 208 - 210, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання останніх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1 - , як такого, що втратив правовий звязок з Міністерством України та відповідно до положень ст 71,72 Житлового Кодексу України, за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь