Справа № 211/6098/15-ц
Провадження № 2/211/466/16
22 лютого 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Папариги В.А.,
при секретарі Ручка М.Л.
за відсутності сторін, третіх осіб,
розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Відповідач разом зі своїми малолітніми дітьми до листопада 2014 року проживала за вищевказаною адресою поки добровільно не зїхала мешкати до іншого міста і вивезла усе належне їй та дітям майно з будинку, тобто добровільно змінила своє місце проживання, що підтверджується актом від 03.09.2015 року. До теперішнього часу в будинку не проживають, не приймають участі в його утриманні, не сплачують комунальних рахунків, які нараховуються на них. ОСОБА_2 05.02.2015 року склала розписку, в якій зобовязувалась разом з дітьми знятися з реєстраційного обліку в період з 25 березня по 25 травня 2015 року, але зобовязання не виконала. Він має намір реалізувати вказане домоволодіння, однак дії відповідачів порушують його законні права та інтереси. Просив суд визнати ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку № 58-А по вул. Футбольна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
У судове засідання сторони та треті особи не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені ( а.с. 30, 31,32,33,34,41 оголошення в газеті «Вісті Придніпровя»).
Представник позивача ОСОБА_6 до суду надала заяву про розгляду справи у її відсутність, та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 42 - заява)
Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав (а.с. 36, 37 заяви, копії довіреностей).
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Станом на 03.09.2015 рік в спірному домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_2, та її неповнолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, однак з листопада 2014 року за вказаною адресою не проживають, місце знаходження їх не відоме ( а.с. 15-16 копія домової книги, а.с. 17 копія довідки, а.с. 18 копія акту). ОСОБА_2 05.02.2015 року склала розписку, в якій зобовязувалась разом з дітьми знятися з реєстраційного обліку в період з 25 березня по 25 травня 2015 року, але зобовязання не виконала ( а.с. 19 копія розписка).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права власності і розпорядженні своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно приписів статті 405 ЦК України, на яку посилається в позовній заяві позивач, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У даному випадку відповідач ОСОБА_6 є власником житла, а не членом сімї позивача, у звязку з чим зазначені вище норми законодавства застосуванню не підлягають.
Крім того, права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України таст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, так як це не відповідає характеру спірних правовідносин.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 213,215,224 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_7