УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Консул» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 24 березня 2008 року між ним та приватним підприємством «Консул» (далі - ПП «Консул») укладено договір про інвестиції у будівництво. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2011 року у справі № 2-311/11 вказаний договір розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача 104 130 грн інвестиційних платежів та 17 342 грн інфляційних втрат. Посилаючись на те, що відповідач ці кошти не сплатив, позивач просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 20 квітня по 20 травня 2015 року у розмірі 27 735 грн 83 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПП «Консул» на користь ОСОБА_4 14 578 грн 20 коп. інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 256 грн 75 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково указаний позов, суди, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходили із наявності правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних витрат за прострочення виконання зобов'язання.

Доводи касаційної скарги про необхідність нарахування інфляційних втрат та три проценти річних, виходячи із всієї суми заборгованості, яка стягнута рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2011 року в сумі 121 588 грн - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на законі та досліджених у судовому засіданні доказах.

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана