У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Кузнецовське міське комунальне підприємство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6звернувся до суду з вказаним позовом до КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що він працював водієм автобуса автотранспортного управління КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство». Наказом № 148-к від 16 червня 2015 року його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі наказу № 103 від 12 березня 2015 року.

Позивач вважає, що його було звільнено незаконно, у порушення вимог п. 1 ст. 40, ст. 42, ч. 1 ст. 43 КЗпП України, а саме: не враховано те, що профспілка не надала згоди на його звільнення; не враховано переважне право позивача на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників, оскільки він має вищу кваліфікацію, є ветераном праці, стаж роботи - 12 років, а також є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2015 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_6 на роботі водієм автотранспортних засобів (водієм автобуса довжиною 5,07 м) автотранспортного управління КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство».

Стягнуто з КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 980 грн 77 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем було дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому суд виходив із того, що оскільки посада, яку обіймав позивач, була одна і в новому штатному розписі така посада відсутня, тому підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі у роботодавця не було, а також із того, що висновок профспілкового комітету не містить правового обґрунтування підстав для відмови в наданні згоди на звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 працював в автотранспортному управлінні КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство» на посаді водія транспортних засобів (водія автобуса довжиною 5,07 м), що підтверджується записами № 20-21 в трудовій книжці позивача.

Наказом № 148-к від 16 червня 2015 року ОСОБА_6 звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Наказом № 103 від 12 березня 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності штату» з метою приведення роботи автотранспортного управління підприємства до потреб статутної діяльності, що є необхідним для оздоровлення фінансового стану підприємства, для зменшення незапланованих витрат та враховуючи факт невикористання окремих одиниць техніки автотранспортного управління протягом останніх років в роботі підприємства, наказано з 16 червня 2015 року провести скорочення чисельності працівників автотранспортного управління і вивести з штатного розпису штатні одиниці, в тому числі і посаду водія автотранспортного засобу (водія автобуса довжиною 5,07 м), яку займав позивач.

Про наступне вивільнення ОСОБА_6 було попереджено своєчасно 24 березня 2015 року (а. с. 40).

До звільнення позивачу були запропоновані вакантні на той час посади, однак від запропонованих посад він відмовився, що підтверджується відповідними актами ( а. с. 32 - 38).

Крім того, частиною 1 статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без годи виборного органу профспілки.

В аспекті положень ч. 7 ст. 43 та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

На виконання вказаних вимог закону, КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство» 12 травня 2015 року надіслало профспілковому комітету подання про надання згоди на звільнення з роботи згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Із витягу протоколу первинної профспілкової організації КП «Кузнецовське міське комунальне підприємство» № 8 від 27 травня 2015 року вбачається, що профспілковий комітет не дає згоди на скорочення ОСОБА_6 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як ОСОБА_6 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії.

За таких обставин, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вказаних вимог закону, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_6 був попереджений про наступне вивільнення належним чином, посада, яку обіймав ОСОБА_6 була одна і в новому штатному розписі вказана посада відсутня, тому підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права залишення на роботі у роботодавця не було, від інших вакантних посад він відмовився.

Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відмова профспілкового комітету у дачі згоди на звільнення з роботи ОСОБА_6 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є необґрунтованою, оскільки не містить правового обґрунтування такої відмови.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлені та належно перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржуванерішення відповідають вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук