У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання недійсним іпотечного договору, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати недійсними іпотечний договір від 25 жовтня 2007 року, а також договір поруки від 25 жовтня 2007 року, укладені між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав; зняти заборону відчуження з предмета іпотеки і здійснити державну реєстрацію припинення обтяження предмету іпотеки (заборони відчуження) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позов мотивовано тим, що 25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким ОСОБА_8 отримано споживчий кредит в сумі 62 500 доларів США. 25 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким ОСОБА_5 зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_8 усіх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту. 25 жовтня 2007 року між банком та позивачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_5 передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2. Посилаючись на те, що іпотечний договір не був погоджений у встановленому порядку з Органом опіки та піклування, у квартирі, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, на час укладання договору проживав і проживає неповнолітня дитина подружжя - син позивача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 просила визнати зазначений договір іпотеки та поруки недійсними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним іпотечний договір від 25 жовтня 2007 року, укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №3524. Встановлено, що рішення є підставою для внесення відповідних записів про припинення іпотеки та припинення обтяження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ТОВ «Кей-Колект», не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та визнаючи іпотечний договір недійсним виходив з того, що він укладений без дозволу органу опіки та піклування та на час його укладення в спірній квартирі проживав неповнолітній ОСОБА_11

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору поруки недійсним, районний суд виходив з безпідставності заявлених вимог.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду та, залишаючи без змін ухвалене ним рішення виходив з того, що на час укладання оспорюваного договору іпотеки - у квартирі АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_5, а отже, правом користування цією квартирою був наділений і малолітній ОСОБА_6 Наявність чи відсутність реєстрації ОСОБА_6 за адресою квартири на момент укладення договору іпотеки відповідно до правила ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не впливає на визнання наявності та реалізацію права проживання у малолітнього з матір'ю ОСОБА_5 так як таким правом ОСОБА_6 наділений з моменту народження за відсутності іншого місця проживання дитини. Іпотечний договір від 25 жовтня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, не відповідає вимогам норм законодавства, оскільки укладений без отримання згоди органу опіки і піклування, що є підставою для визнання його недійсним.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 укладений договір про надання споживчого кредиту, за яким ОСОБА_8 отримано споживчий кредит в сумі 62 500,0 доларів США.

25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, за яким ОСОБА_5 зобов'язалась відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_8 усіх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

25 жовтня 2007 року між банком та позивачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_5, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника передала банку в іпотеку нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_2 Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №3524.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрCиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу та договір про відступлення прав вимоги за кредитним і іпотечним договорами, згідно з якими до товариства перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 25 жовтня 2007 року.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом А.Б. Брандіс, за реєстровим № 8232.

Згідно наданої позивачем довідки про склад сім'ї та реєстрації від 02 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_13 - з 04 вересня 2000 року, неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з 04 вересня 2000 року, який є сином позивача.

В ході розгляду справи ТОВ «Кей-Колект» посилалось на те, що згідно наявної в матеріалах справи довідки ЖБК «Технологічний» №62 від 19 вересня 2007 року станом на 25 жовтня 2007 року ОСОБА_6 за адресою спірної квартири зареєстрований не був.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №6-384цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою.

Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-392цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2940цс15, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Переглядаючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та не перевірив чи порушуються права неповнолітнього ОСОБА_6 укладеним іпотечним договором та які саме, чи не мало місце при укладенні іпотечного договору неправдиве повідомлення батьками неповнолітнього ОСОБА_6 про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, чи не зловживала позивач своїм правом законного представника дитини, та чи є сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору для визнання його недійсним, оскільки відповідач посилався на те, що при укладенні іпотечного договору була надана довідка ЖБК «Технологічний» №62 від 19 вересня 2007 року станом на 25 жовтня 2007 року, згідно якої ОСОБА_6 за адресою спірної квартири зареєстрований не був.

Оскільки суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України в достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська