Справа № 404/2561/15-ц
Номер провадження 2/404/85/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді, про визнання договорів недійними, припинення іпотеки та зобовязання зарахувати кошти, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, про визнання недійним кредитного договору № 55208С13 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1, в звязку з укладенням його під впливом обману з боку банку; визнання недійним іпотечного договору № 55208Z20 від 24.04.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1; припинення іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Через канцелярію суду позивачем подано клопотання (вх. № 9573 від 25.03.2016 року) про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 1109/5915/12 від 17.01.2014 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири № 3, розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Волкова, 12, та яке знаходиться на виконанні у Кіровському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції до набрання рішення законної сили по справі № 404/2561/15-ц за позовом ОСОБА_1, до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії-Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Кіровограді, про визнання договорів недійними, припинення іпотеки та зобовязання зарахувати кошти. Заява мотивована тим, що Кіровським районним судом м. Кіровоград 12.11.2013 року прийнято рішення про виселення з квартири № 3, розташованої у будинку № 12 по вул. Волкова в м. Кіровограді Першукевич ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вказане рішення набрало законної сили, що підтверджено ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23.04.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 року. Водночас, позивач вважає необхідним зупинення виконавчого провадження по вищевказаному судовому рішенню, що оскільки на даний час між сторонами існує спір про визнання кредитного договору недійсним, припинення іпотеки нерухомого майна і невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: зупинити виконавче провадження може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Стаття 151 Цивільного процесуального кодексу України, передбачає, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову викладені в частині 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, при цьому частиною 2 цієї статті передбачена можливість застосування інших видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення в разі задоволення позовних вимог. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, як то встановлено частиною 3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України.

При вирішення питання про забезпечення позову суд керується положеннями частини 5 статті 124, пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 14 Цивільного процесуального кодексу України щодо обовязковості виконання судових рішень.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статті 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

При вирішення поданої заяви судом враховується правова позиція, що викладена в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12. 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», в якому Верховний Суд України розяснив, що судам слід ураховувати, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених в частині 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1, про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка