АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/749/16-ц Головуючий суддя І інстанції Нев'ядомський Д. В.
Провадження № 22-ц/790/7348/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а сааме: квартирою АДРЕСА_1, яка була набута подружжям під час шлюбу, шляхом зобов'язання добровільно звільнити частину житлового приміщення та надати його в користування.

В обґрунтування свого позову зазначив, що 15.11.2011 року ним та відповідачкою ОСОБА_4, яка є його колишньою дружиною, була набута квартира за адресою: АДРЕСА_1. В спірній квартирі прописані позивач, відповідачка та їхні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Через зіпсовані відносини та постійні конфліктні ситуації, які створювала відповідачка, сумісне проживання з сім'єю припинилося, позивач був змушений піти з дому. На даний час відповідачка взагалі не пускає позивача до квартири, внаслідок чого позивач був змушений орендувати житло в м. Зміїв. У мирному порядку вирішити питання користування житлом не вдалося, що змусило позивача звернутися до правоохоронних органів та суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення поклав лише доводи відповідачки.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява є недоведеною в частині порушення прав позивача з боку відповідачки, крім того, суд розглянув справу в межах позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія судді вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час перебування їх у шлюбі.

Відповідно до п. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 1 статті 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, законодавством проголошено презумпцію набуття подружжям майна у спільну сумісну власність.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4, його колишня дружина, чинить йому перешкоди у користуванні їх спільною квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону або рішення суду.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. ст.16, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права.

Частиною 1ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом роз'яснень, які містяться в п.п. 33, 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове права) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано висновок інспектора Київського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області від 31 грудня 2015 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 звертався до поліції за фактом неправомірних дій його дружини ОСОБА_4, встановлено, що між сторонами на протязі тривалого часу склалися неприязні відносини з приводу розірвання шлюбу. Щодо порушень житлових прав позивача нічого не встановлено.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

Л.В. Пшенічна