Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1335/16-ц
Провадження № 2/280/835/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2016 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

при секретарі Бондаренко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Студеницької сільської ради Коростишівського району про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася представник позивача з вказаним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями №120 по вулиці Корольова в селі Студениця Коростишівського району Житомирської області. В обґрунтування позову вказує, що 25 березня 1997 року померла мати позивача, яка на момент смерті володіла вказаним житловим будинком з господарськими будівлями. Позивач прийняв спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може отримати у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок на імя спадкодавця.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши заяви сторін, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25 березня 1997 року померла ОСОБА_2, яка є матірю позивача, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть та народження. (а.с.5-6) За померлою ОСОБА_2 рахується жилий будинок та земельна ділянка розміром 0,50га в селі Студениця по вулиці Корольова (Ворошилова), 120, Коростишівського району Житомирської області згідно з записом у погосподарській книзі за №16 особовий рахунок №0705-01 за 2011-2015 роки. (а.с.11)

З копій довідок №464 та №463 від 26 вересня 2016 року вбачається, що у належному ОСОБА_2 житловому будинку був фактично зареєстрований і проживав її син ОСОБА_1, а також, останній фактично вступив в управління і володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 Змін про реєстрації за даною адресою протягом шести місяців не було. (а.с.12-13)

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину у встановлений законодавством строк та спосіб.

27 вересня 2016 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №693/02-31, відповідно до якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок після смерті ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок.

З копії довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна №422 від 20 вересня 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, вбачається, що згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №582 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Студениця, вулиця Ворошилова, 120, право власності на нерухоме майно не зареєстровано. (а.с.15)

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №120 по вулиці Корольова в селі Студениця вбачається, що житловий будинок був збудований у 1973 році, а сарай був побудований у 1976 році.

Відповідно до пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до пункту 4.15, 4.18 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 травня 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

На даний час позивач не має можливості оформити право власності на вказане майно, оскільки право власності на нерухоме майно не зареєстроване за спадкодавцем. Будь-які інші особи на вказане майно не претендують, спору щодо такого майна також не існує, тобто права третіх осіб не порушені.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд вважає, що надані позивачем докази не викликають сумніву у їх достовірності, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 16, 328, 1216-1222, 1233, 1261 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Студеницької сільської ради Коростишівського району про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями №120 по вулиці Корольова в селі Студениця Коростишівського району Житомирської області у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 25 березня 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Щербаченко