Справа № 204/7419/16-ц
Провадження № 4-с/204/47/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2016 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на дії державного виконавця. Ухвалою від 16 листопада 2016 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на дії державного виконавця. В обґрунтування скарги зазначено, що 08 листопада 2016 року заявником було отримано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2016 року ВП № 52194236 про стягнення виконавчого збору. Заявник вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Виконавчим листом № 204/5879/14-ц, виданим 28 липня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, було звернено стягнення на предмет застави, автомобіль Тайота Камрі, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6/К-в від 23.07.2007 року, укладеним між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_2» та Приватним Підприємством «Сімор», станом на 02 червня 2014 року у розмірі 31 533 429 грн. 91 коп., шляхом продажу вказаного автомобіля способом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Посилається на ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу» та зазначає, що ні стягувач, ні державний виконавець не звертались до заявника ОСОБА_1 з метою вилучення автомобіля та реалізацію його на торгах. Крім того зазначає, що заявник ОСОБА_1 не ухилявся від державного виконавця, а навпаки з метою добровільного виконання рішення звязувався по телефону з державним виконавцем Рубель Інною Вікторівною, яка повинна була провести дії з реалізації заставленого майна у відповідності до ст. 20 Закону України «Про заставу». Всупереч рішенню суду, виконавчому документу та ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу» державний виконавець повідомив ОСОБА_1, що йому необхідно погасити заборгованість у розмірі 31 533 429 грн. 91 коп. Після чого, 08 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримав постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від заборгованості, а саме 3 153 342 грн. 99 коп. Тим самим, всупереч рішенню суду та виконавчому документу, який зобовязує звернути стягнення на предмет застави у вигляді автомобіля, а не суму у розмірі 31 533 429, 91 грн., з якої виходив державний виконавець при визначенні суми виконавчого збору у розмірі 10%, державний виконавець відділу ДВС протиправно та незаконно виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10%. У звязку з викладеним ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду з відповідною скаргою, в якій просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10%, а також скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 28 жовтня 2016 року, по виконавчому провадженню № 52194236, про стягнення виконавчого збору.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 28 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/5879/14-ц про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль Тайота Камрі, рік випуску: 2003, № кузова/шасі JTDВЕ30К900211131, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6/К-в від 23.07.2007 року, укладеному між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та Приватним Підприємством «Сімор», станом на 02 червня 2014 року у розмірі 31 533 429 грн. 91 коп., шляхом продажу вказаного автомобіля способом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 12 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 52194236 з виконання виконавчого листа № 204/5879/14-ц, виданого 28 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави.

28 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 було винесено постанову ВП № 52194236, якою прийнято рішення стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 3 153 342,99 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як зазначено вище, боржником ОСОБА_1 по виконавчому провадженню ВП №52194236 оскаржується постанова про стягнення виконавчого збору.

У постанові головний державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови. При цьому, зазначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. Також вказано, що боржником у встановлений строк не надано документальне підтвердження виконання рішення суду, а тому з боржника має бути стягнений виконавчий збір.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Проте, реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет застави, здійснюється виключно державним виконавцем на прилюдних торгах, а тому боржник не мав змоги виконати судове рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження, у добровільному порядку.

Як вбачається зі змісту постанови по ВП № 52194236 від 28 жовтня 2016 року, виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого листа № 204/5879-14-ц, яким, зокрема, передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу способом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, остаточна ціна майна залежить від кінцевих прилюдних торгів, а виконавчий збір був визначений державним виконавцем безпідставно на підставі загальної суми заборгованості за кредитним договором № 6/К-в від 23.07.2007 року, в рахунок погашення якої і було звернуто стягнення на предмет застави.

З положень ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч. 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором.

Аналіз наведених положень норм матеріального права дає підстави для висновку, що реалізація заставленого майна може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, що у даному випадку виключає можливість добровільно виконати боржником виконавчий лист у семиденний строк з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося згідно положень ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, становить 10 відсотків вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу.

Проте, визначаючи розмір виконавчого збору, державний виконавець безпідставно виходив із загальної суми заборгованості в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на предмет застави, а не з вартості самого рухомого майна, на яке було звернуто стягнення.

За таких обставин постанова по виконавчому провадженню ВП №52194236 від 28 жовтня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, якою з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 153 342,99 грн., розрахований виходячи із загальної суми заборгованості по кредитному договору № 6/К-в від 23.07.2007 року, є протиправною та суперечить вимогам законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи, що постанова по виконавчому провадженню ВП №52194236 від 28 жовтня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, якою з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 153 342,99 грн., є неправомірною, суд приходить до висновку, що вимоги скарги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 11, 25, 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу», ст.ст. 383, 387, 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору протиправними.

Постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 28 жовтня 2016 року про стягнення виконавчого збору - скасувати.

Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити суд про виконання ухвали не пізніше ніж у місячний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д. Л. Черкез