Справа №461/674/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Домашовець М.Ф.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_4 вважає, що між ним та позивачем виникли цивільно-правові відносини боргу за «протоколом взаєморозрахунків» від 09 листопада 2009 року. ОСОБА_4 звернувся з позовом до Франківського районного суду м. Львова про стягнення боргу.

ОСОБА_3, зазначає, що вищевказаного протоколу він не підписував, грошових зобовязань перед ОСОБА_4 не має, та просить суд визнати правочин, оформлений протоколом взаєморозрахунків від 09 листопад 2009 року, визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити повністю. Пояснив, що оригінал протоколу, який оспорюється, у сторін не зберігся, тому такий вони предявити суду не мають можливості.

Представники відповідача проти позову заперечив, у його задоволенні просив відмовити вказуючи на необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що до позову ОСОБА_3 додана копія протоколу взаєморозрахунків від 09 листопада 2009 року, в якому ніби то визначений порядок розрахунку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.2).

Нормами статті 203 Цивільного Кодексу України (ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України).

При цьому, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ч. 1-2 ст. 64 ЦПК України).

У зв'язку з викладеним судом не приймається як належний та допустимий доказ копія протоколу взаєморозрахунків від 09 листопада 2009 року.

Такий протокол не свідчить, також, про укладання між сторонами правочину, зокрема договору позики, оскільки, відповідно до ст. 1047 ЦК України, такий правочин може бути укладений у формі письмового договору або розписки. Копія протоколу, представленого суду, у разі прийняття її як доказу, могла б свідчити лише про фіксування порядку розрахунків сторін по вже існуючому правочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що питання визнання протоколу взаєморозрахунків недійсним виходить за межі повноважень суду, такий спосіб та механізм захисту цивільного права не передбачений ст. 16 ЦК України, а відтак вказана позовна вимога не ґрунтується на законі.

На підстав вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у позову, судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Є. Радченко