РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.12.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Гулієвої М.І..

при секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що вона працювала в ТзОВ «Львівські автобусні заводи» інженером технологом з погодинною тарифною ставкою 8 грн. 23 коп. Звільнена з підприємства за п.1ст.40 КЗпП України 05.05.2009р.Однак,при звільненні їй не виплачено зарплату за вимушений простій.Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 22.07.2015р. з ТОВ"ЛАЗи"в її користь стягнено 2973,79грн.за вимушений простій за період з січня по квітень 2009р.На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження,однак, кошти не сплачено по даний час.Просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 14532 год. за період з травеня 2009 року по серпень 2016 року у розмірі 119598,4 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала,дала аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач.

Заслухавши пояснення позивачки,дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2007р. по 05.05.2009р. позивачка працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на посаді інженера-технолога.

05.05.2009р. позивачка була звільнена з роботи, згідно п.1. ст. 40 КЗпП України ,що вбачається з трудової книжки ОСОБА_1

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22.07.2015р.позовні вимоги ОСОБА_1задоволено повністю та в її користь з ТОВ"ЛАЗи" стягнено 2973,79грн.за вимушений простій за період з січня по квітень 2009р.,вказане рішення набуло законної сили та звернено до виконання,однак не виконано по даний час.

Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак,відповідач в судове засідання не з"явився, не подав заперечень на позов та доказів на його спростування.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власнив або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі,коли спір вирішено на користь працівника.Якщо спір вирішено на користь працівника частково,то розмір відшкодування за час затримки визначає орган,який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

Верховний Суд України 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, зробив правовий висновок, про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності,з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд приходить до висновку,що заявлені вимоги підставні та підлягають до задоволення в сумі 119598,4 грн.-8,23х14532роб.год.( Погодинна тарифна ставка ОСОБА_1становила 8 грн. 23 коп . Кількість робочих годин у 2009 становили -1207 год, у 2010 році-2004 год., у 2011 році-1996 год., у 2012 році- 2001 год, у 2013 році- 2002 год, у 2014 році- 2002 год., у 2015 році- 2004 год., у 2016 році січень-серпень-1316 год.)

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1378 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 30, 60, 88, 169, 208, 212-216, 224-225 218, 367 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" в користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені розмірі 119598,4 грн. ( сто дев"ятнадцять тисяч п"ятсот дев"яносто вісім грн.) 40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" судовий збір в сумі 1378 гривень в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.І.Гулієва