Справа № 755/2284/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Бабченко Ю.Ю., Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: ухвалити рішення про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 лютого 2007 року в розмірі 18 444,74 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 24 084,74 гривень; ухвалити рішення про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку суму боргу, процентів нарахованих за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 лютого 2007 року в розмірі 18 444,74 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 24 084,74 гривень; ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 7 145,73 гривень, в рівних частках з кожного по 2 381,91 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту 80 000,00 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22 лютого 2017 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором. Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 22 число (включно) кожного місяця. 16 серпня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено ліміт кредитної лінії, встановлено в розмірі 96 500,00 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором, були укладені наступні договори поруки: між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №97869 від 22 лютого 2007 року; 16 серпня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №97869, відповідно до умов якої відповідач ОСОБА_3 надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання; між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №98042 від 22 лютого 2007 року; 16 серпня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №2 до Договору поруки №98042, відповідно до умов якої відповідач ОСОБА_4 надав згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання. Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не здійснює платежів для погашення кредиту з липня 2015 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 26 жовтня 2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 22 січня 2016 року, вимоги банку залишені без задоволення. Станом на 22 січня 2016 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 18 444,74 доларів США, з яких: 16 279,47 доларів США - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість з березня 2015 року - 5 656,08 доларів США; 2 165,27 доларів США- заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 22 січня 2016 року складає 24 084,74 гривень, з яких: 15 854,27 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 8 230,47 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Островерхов К.М. в судовому засіданні 08 вересня 2016 року заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив суду, що відповідачем ОСОБА_2 було отримано кредит у вигляді траншів: 22 лютого 2007 року - 21 000 доларів США; 23 лютого 2007 року - 35 000 доларів США, 24 травня 2007 року - 19 000 доларів США, 17 серпня 2007 року - 16 500 доларів США, в подальшому також отримано транш у розмірі 1660 доларів США. Перерахування коштів було здійснено на підставі нарахування коштів на рахунок позичальника, як це передбачено п. 1.5. договору. При цьому, меморіальні документи, в тому числі меморіальний ордер та заяви на видачу готівки були знищені.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Суворова С.І. заявлені позовні вимоги також підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Зазначила, що позичальником було отримано декілька траншів кредиту та вказані відомості відображені у виписці по кредиту, проте умови договору належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим утворилася кредитна заборгованість.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у запереченні, письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що нею було отримано кредиті кошти на загальну суму 56 000 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що позичальником ОСОБА_2 було отримано лише два транші за договором - 21 000 доларів США та 35 000 доларів США відповідно. При цьому, банк посилається на те, що меморіальні ордери про отримання коштів були знищні, в той час як меморіальні ордери мають зберігатися п'ять років після спливу строку кредитного договору, а строк кредитного договору спливає 2017 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 80000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 404000,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього договору (а.с.5-8).

Відповідно до п.п. 1.3.1. п. 1.3. Розділу 1 договору про надання споживчого кредиту, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного договору.

16 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 лютого 2007 року, за якою сторонами було досягнуто домовленості щодо зміни суми ліміту поновлювальної кредитної лінії до 96 500 доларів США, що дорівнює еквіваленту 487 325 гривень 00 копійок за курсом Національного банку України на день укладання цього договору (а.с.12).

За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

В забезпечення виконання умов договору про надання споживчого кредиту з боку позичальника ОСОБА_2, 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 97869 (а.с.14-15).

Також, 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 98042 (а.с.16-17).

За умовами вказаних договорів поруки, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язувалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 лютого 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

16 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені відповідні додаткові угоди № 1 до договорів поруки (а.с.18, 19).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до п. 5.5. Розділу 5 договору про надання споживчого кредиту, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про дострокове стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, сторона позивача посилається на те, що позичальником було порушено умови договору про надання споживчого кредиту в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим утворилася сума заборгованості за договором. При цьому, стороною позивача до матеріалів справи, в підтвердження заявлених позовних вимог, було додано виписку та кредитні документи по рахунку (а.с.37-38).

Відповідно до п. 1.5. Розділу 1 договору про надання споживчого кредиту, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 7800, МФО 351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

В той же час, стороною позивача суду не було надано належних та допустимих доказів зарахування відповідних кредитних коштів на рахунок позичальника, при цьому зазначено, що вказані меморіальні ордери по кредитній справі позичальника ОСОБА_2 були знищені.

Так, згідно акту № 7 від 27 вересня 2013 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, наданого Київським регіональним департаментом АКІБ «УкрСиббанк», меморіальні документи в національній і іноземній валюті та банківських металах (а також відомості за платіжними операціями, виконаними за допомогою карток і внутрішньодержавних платіжних та автоматизованих карткових систем, у т.ч. позабалансові) за 2006-2007 роки було знищено.

Разом з тим, вказані акти не є належним доказом в розрізі даного спору, оскільки вказаний акт не підтверджує факту знищення меморіальних ордерів про зарахування коштів на рахунок позичальника та заяв на видачу готівки, саме за спірним договором споживчого кредиту.

Крім того, згідно заяви на видачу готівки № 11 від 26 лютого 2007 року, позичальник ОСОБА_2 отримала суму коштів у розмірі 35 000 доларів США (що в еквіваленті становить 176750,00 гривень). В той же час, за наданими стороною позивача випискою по кредитного договору вбачається, що вказана сума коштів була перерахована на рахунок позичальника 22 лютого 2007 року.

За умовами п.1.2.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 лютого 2007 року, надання кредиту здійснюється у термін, зазначений у заяві позичальника (наданій до банку за формою згідно додатку №1 до договору), але в будь-якому випадку н раніше 22 лютого 2007 року. Відповідно до п.1.5 договору, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №7800, МФО 351005, у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

За вказаних обставин, суд критично відноситься до наданої позивачем виписки за кредитним договором, оскільки остання суперечить первинним бухгалтерським документам, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. За наявності таких розбіжностей, додана позивачем виписка за кредитним договором не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, який би підтверджував вимоги позивача, в тому числі підтверджував розмір виданих позивачем відповідачу грошових коштів та розмір заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що стороною позивача не було доведено належними доказами факту перерахування коштів на рахунок позичальника, отримання таких коштів позичальником, надана стороною позивача виписка по кредитному договору містить розбіжності щодо дати зарахування коштів на рахунок позичальника, при цьому меморіальних ордерів про перерахування коштів, заяв на видачу готівки, стороною позивача надано не було, у зв'язку з чим суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості задоволенню не підлягає.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», відшкодування судових витрат, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 533, 546, 553, 610, 612, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ст. ст.10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: