У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», треті особи: ОСОБА_3, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ліквідатор ОСОБА_5, Моторне (транспортне) страхове бюро України, про захист прав споживача, визнання договору про надання фінансових послуг недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 та касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК «Лафорт») укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWSFT», державний номерний знак НОМЕР_1.

27 травня 2012 року з вини ОСОБА_3, який керував зазначеним автомобілем, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «SUZUKI SХ-4», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6, отримав пошкодження, розмір матеріального збитку складає 3 242 грн 25 коп.

На підставі заяви про страховий випадок та страхового акта від 2жовтня 2012 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» виплатило ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 2 701 грн 86 коп.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування ПрАТ «СК «Лафорт» набуло право зворотної вимоги (регресу) до винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, оскільки ОСОБА_3, порушивши умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не повідомив страховика про страховий випадок у визначені строки. Вказане право регресної вимоги перейшло від ПрАТ «СК «Лафорт» до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ»на підставі укладеного між нимидоговору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року.

Ураховуючи викладене, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 2 701 грн 86 коп. та судові витрати.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», ПрАТ «СК «Лафорт», треті особи: ОСОБА_3, Національна компанія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Ліквідатор ОСОБА_5, Моторне (транспортне) страхове бюро України та просила визнати недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року, укладений між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», посилаючись на те, що 14 березня 2013 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, було прийнято рішення про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій ПрАТ «СК «Лафорт», у зв'язку з чим на момент укладення договору про надання фінансових послуг факторингу, товариство не володіло необхідним обсягом прав для укладення такого догвоору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 прийнято до розгляду в одному провадженні з позовом ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року, позов ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» суму страхового відшкодування в розмірі 2 701 грн 86 коп. та 243 грн 60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_3, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (в особі представника) підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 травня 2012 року, право регресної вимоги ПрАТ «СК «Лафорт» до ОСОБА_3 перейшло на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 страхового відшкодування в порядку регресу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що ОСОБА_3 не було надано доказів виконання ним обов'язку щодо повідомлення ПрАТ «СК «Лафорт» про настання дорожньо-транспортної пригоди не пізніше трьох робочих днів з дня її настання, що передбачено умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 13 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Лафорт» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWSFT», державний номерний знак НОМЕР_1.

27 травня 2012 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «SUZUKI SWSFT», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Київський шлях у м. Борисполі Київської області допустив зіткнення з автомобілем «SUZUKI SХ-4», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що призвело до пошкодження автомобілів.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

29 травня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 18 червня 2012 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUZUKI SХ-4», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 3 242 грн 25 коп.

18 липня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акта від 2 жовтня 2012 року ПрАТ «СК «Лафорт» визначено розмір та порядок виплати страхового відшкодування, а 3 жовтня 2012 року сплачено страхове відшкодування у розмірі у розмірі 2 701 грн 86 коп.

1 липня 2013 року між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за умовами якого ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» набуло право регресної вимоги і за договором обов'язкового страхування від 13 лютого 2012 року, укладеним з ОСОБА_4

Відповідно до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має правоподати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (пп. 33.1.2, п. 33.1, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням наведеного посилання суду на вимоги ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є передчасними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем.

Таким чином, апеляційний суд зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

Щодо судових рішень в частині вирішення позову ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання договору про надання фінансових послуг недійсним, то під час розгляду справи в цій частині судами не були належним чином досліджені предмет та підстава позову, а оцінка наданим доказам не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України.

Відмовляючи в позові ОСОБА_4, суди дійшли до висновку про те, що ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 7 липня 2011 року № 421 зареєстровано як фінансова установа та має право на надання фінансових послуг факторингу. Чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості укладення договору факторингу після припинення дії ліцензії на здійснення певних видів господарської діяльності щодо вимог, які виникли під час дії відповідної ліцензії.

Разом з тим суд не навів достатніх правових підстав вважати, що ПрАТ «СК Лафорт» при укладенні 1 липня 2013 року договору факторингу володів необхідним обсягом прав для укладення такого договору, зважаючи на те, що з 14 березня 2013 року у товаристві припинилися будь-які повноваження страховика згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, суду слід дослідити можливість укладення такого договору небанківською фінансовою установою, якою є ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» як фактор за договором факторингу.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_3, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик