справа №619/2614/16-ц
провадження №2/619/1475/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув в відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон з України без згоди та супроводу батька та надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон,

встановив:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому дозволити малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїзд за межі території України без згоди батька ОСОБА_3 один раз в період часу до 31 серпня 2017 року у супроводі матері та дозволити їй, без згоди батька дитини виготовити проїзний документ для виїзду дитини за межі України посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року, який розірвано 20 лютого 2016 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Донька страждає хворобою серця, у звязку з чим потребує додаткового лікування та обстеження. ЇЇ батьки мають вид на проживання у Литві, там працюють та проживають, бажають приймати участь у вихованні, забезпеченні, лікуванні своєї онуки та мають для цього матеріальну можливість. Вона бажає поїхати до батьків з метою оздоровлення дитини, однак, відповідач чинить їй у цьому перешкоди та не надає дозвіл на виїзд доньки за межі України.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просить справу розглядати без його участі, надав письмові заперечення, в яких вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Позивач та представник у судове засідання не зявилися, надавши заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Представник Служби у справах дітей у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника, ухваливши рішення на розсуд суду.

Представник Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд вважає можливим розгляд справи без участі представників третіх осіб.

Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2015 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.13).

20 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12).

08 квітня 2016 року у сторін народилася донька ОСОБА_6 (а.с.15).

Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, про що мається довідка Лиманської міської ради Донецької області (а.с.22).

Між сторонами виник спір щодо тимчасового виїзду дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку без згоди другого з батьків та оформлення відповідних документів для його виїзду на певний період.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З наведеного вбачається, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано свідоцтво від 17.10.2016 року, видане приватним нотаріусом Дергачівського РНО ОСОБА_7, з якого вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про наміри з дитиною тимчасово виїхати за межі України до Литви. ОСОБА_3 28.09.2016 року було направлено рекомендованим листом запрошення до нотаріальної контори 16.10.2016 року для подачі заяви про дозвіл на тимчасовий виїзд до Литви малолітньої доньки Богдани-Діани, 2016р.н.

Однак, відповідач до приватного нотаріуса не зявився, причини не повідомив.

Крім того, батьки позивача проживають та працюють у Литві, що підтверджено копіями їх паспортів та посвідчень (а.с.29-39).

Дитина страждає рядом захворювань, що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с.45).

Таким чином, суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, взявши до уваги права та інтереси обох батьків, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, зазначивши про дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-216 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Дозволити малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїзд до Литви без згоди батька ОСОБА_3 один раз в період часу, з моменту набрання даним рішенням законної сили і до 31 серпня 2017 року, у супроводі матері ОСОБА_2.

Дозволити ОСОБА_2, без згоди батька дитини - ОСОБА_3, виготовити проїзний документ для виїзду малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко