Справа № 165/2331/15-ц
Провадження № 2/165/28/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.

за участю секретаря Харук Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні справу в м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

17 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 19 листопада 2013 року працювала в Нововолинському ліцеї-інтернаті на посаді головного бухгалтера.

Наказом №110 к тр від 21 серпня 2015 року була звільнена з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків, на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки всупереч вимогам ст.149 КЗпП України в неї не відбиралися жодні письмові чи усні пояснення. Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення їй стало відомо лише при ознайомленні з наказом. Крім того зазначає, що вказана у наказі підстава не може бути підставою для звільнення з роботи, оскільки ст.10 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» регламентує інвентаризацію активів і зобовязань, а не дисциплінарну відповідальність посадових осіб. Вказує, що у наказі про звільнення не наведено жодних фактів, які б вказували на невиконання покладених на головного бухгалтера обовязків щодо інвентаризації активів і зобовязань. Наголошує, що з наказом №10 від 05 лютого 2015 року щодо проведення інвентаризації майна, вона ознайомлена не була, оскільки обовязки за цим наказом на неї не покладалися. Безпідставним вважає твердження відповідача про невиконання нею посадових обовязків, передбачених у п.п.2.8, 2,9 посадової інструкції, оскільки ці пункти не визначають її безпосереднього обовязку щодо проведення інвентаризації. Крім того зазначає, що про в наказі про звільнення відповідач вказує на порушення нею пунктів 4,5,10 положення «Про інвентаризацію активів та зобовязань», якими передбачено обовязок власника чи уповноваженого органу проводити інвентаризацію, умови її проведення та порядок звітності. Просить врахувати, що 22 квітня 2015 року на засіданні комісії Управління Державної казначейської служби України у м. Нововолинську Волинської області результат оцінки виконання нею, як головним бухгалтером бюджетної установи своїх повноважень одноголосно визнано позитивним. Також вказує, що в порушення ст.116 КЗпП України, перед виплатою належних їй при звільненні сум, відповідач не повідомив її письмово про нараховані кошти, а в день звільнення не провів з нею повного розрахунку.

Наголошує, що відповідач незаконно позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю, що призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою і порушення її нормальних життєвих звязків. Зазначена у трудовій книжці причина звільнення, позбавила її можливості стати на облік у центрі зайнятості, отримувати соціальну допомогу по безробіттю. Крім того, вона, будучи інвалідом ІІ групи, не може влаштуватися на роботу з фізичним навантаженням, а підірваний відповідачем її авторитет, позбавляє її можливості працювати за фахом.

З огляду на вищевикладене, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради №110 к тр. від 21 серпня 2015 року, з 21 серпня 2015 року поновити її на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року до дня поновлення її на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць, а також стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 22 000 грн. і 360 грн. витрат на оформлення довіреності її представника.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, просили його задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

ОСОБА_1М у судовому засіданні пояснила, що зазначені у наказі підстави для її звільнення є необгрунтованими, оскільки за час перебування її на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради жодного разу не порушувала покладених на неї посадових обовязків. Крім того, в порушення трудового законодавства, відповідач не відібрав у неї пояснень щодо допущених, на його думку, вказаних у наказі про звільнення з роботи, порушень, не врахував обставин, які підлягають зясуванню під час прийняття рішення про застосування до особи дисциплінарного стягнення, а видав незаконний наказ про звільнення з роботи. Також пояснила, що перед тим, як видати незаконний наказ, директор ліцею ОСОБА_3, запропонував їй написати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, а коли вона відмовилася, то звільнив її незаконно за ч.1 ст.41 КЗпП України. Просить позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали, з мотивів викладених у письмових запереченнях (а.с.21-25, 90-92, 152-156, 167-168).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 стверджував, що відібрання пояснення у особи в звязку з притягненням її до дисциплінарної відповідальності, не є обовязковим, а тому твердження позивача про незаконність її звільнення, не можуть бути враховані при вирішенні спору. Зазначив, що оспорюваний наказ виданий в звязку із невиконанням головним бухгалтером покладених на неї посадовою інструкцією обовязків, тому підстав для його скасування немає. Представник відповідача ОСОБА_3, директор Нововолинського ліцею-інтернату не заперечив, що погоджував позитивну оцінку виконання посадових обовязків головним бухгалтером ОСОБА_1 в квітні місяці 2015 року, оскільки на цей час йому не було відомо про стан інвентаризаційної роботи в ліцеї. Наголосив, що позивач відмовилася ознайомлюватися з наказом від 21 серпня 2015 року про її звільнення за ч.1 ст.41 КЗпП України. Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що будь-яких пояснень по суті вчиненого нею проступку у ОСОБА_1 перед застосуванням дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи, не відбиралося, оскільки ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що це є необовязковою умовою для звільнення. Просили у позові відмовити повністю за безпідставністю вимог ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що з 19 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 працювала на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1, на момент виконання посадових обовязків головного бухгалтера ліцею, визнана інвалідом ІІ групи (а.с.13).

Відповідно до наказу №10 к тр від 21 серпня 2015 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обовязків. (а.с.8)

Як підставу звільнення позивача у оспорюваному наказі відповідач зазначає про безвідповідальне ставлення головного бухгалтера ОСОБА_1 до організації роботи бухгалтерської служби, відсутність контролю щодо виконання працівниками їх безпосередніх повноважень і наказів директора, що потягло за собою порушення ч.2 ст.10 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пунктів 4, 5, 10 положення «Про інвентаризацію активів та зобовязань», затвердженого наказом МФУ 02.09.2014 року №879 в частині контролю за виконанням у проведенні інвентаризаційної роботи прийняття-передачі матеріальних цінностей з вересня 2014 року, в тому числі і покладених на бухгалтера ОСОБА_5, згідно наказу директора 10к тр від 05.02.2015 року, на підставі ст.147 КЗпП України (а.с. 8).

Як вбачається з акту від 21.08.2015 року, ОСОБА_1 цього числа відмовилася знайомитися з наказом про звільнення іі з роботи на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України. (а.с.27).

Як встановлено судом, наказом №75аг від 27 жовтня 2014 року «Про проведення планової інвентаризації», директором Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради ОСОБА_3, затверджено інвентаризаційну комісію, членом якої була головний бухгалтер ОСОБА_1 Визначено строк проведення інвентаризації в період з 01 листопада 2014 року до 30 листопада 2014 року, а бухгалтерію ліцею зобовязано провести інвентаризацію у відповідності до Інструкції, зокрема підготувати та провести документацію у відповідності до п.1.16 та 1.21 Інструкції. Контроль за виконанням наказу директор залишив за собою (а.с.80).

У відповідності до п.3 наказу №10 к тр від 05 лютого 2015 року, бухгалтера ОСОБА_5 було зобовязано провести інвентаризацію переданого-прийнятого майна, в звязку із зміною матеріально-відповідальних осіб.

З пояснювальної записки ОСОБА_5 від 26 червня 2015 року вбачається, що інвентаризація не була проведена вчасно у звязку з великим навантаженням і обємами роботи. З цієї ж причини відсутні акти прийняття-передачі матеріальних цінностей між матеріально-відповідальними особами (а.с.9). Як пояснив в суді представник відповідача, бухгалтер ОСОБА_5 на даний час звільнена з роботи за згодою сторін.

Згідно пояснювальної записки ОСОБА_1 з наказом №10 к.тр. від 05 лютого 2015 року позивач ознайомлена не була, жодних обовязків в рамках цього наказу, на неї покладено не було, а тому їй нічого невідомо щодо виконання чи не виконання цього наказу.

Відповідно до п.2.8 Посадової інструкції головного бухгалтера Нововолинського ліцею інтернату Волинської обласної ради, ОСОБА_1 бере участь у проведенні інвентаризаційної роботи у ліцеї, оформленні матеріалів, повязаних з нестачами та відшкодування втрат від нестач, крадіжками та псування активів ліцею.(а.с.62)

Згідно ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року із наступними змінами, розглядаючи трудові спори у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цьогострок, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого ним проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

У судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_1 не вимагались письмові пояснення по суті вчинення нею, на думку відповідача, одноразового грубого порушення трудових обовязків, що прямо суперечить ст.149 КЗпП України.

Твердження представника відповідача про необовязковість відібрання такого пояснення, не відповідає вказаним вимогам трудового законодавства, є необґрунтованим, а тому не може бути взяте до уваги судом при вирішенні спору.

Слід зазначити, що право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством, а тому у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, недоліки у роботі ОСОБА_1 були виявлені в результаті аналізу її діяльності за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року, а тому, на думку суду, не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення нею трудових обовязків, яке підпадає під дію п.1 ст.41 КЗпП України.

Як пояснив в суді представник відповідача, мали місце ряд фактів, а саме: безвідповідальне ставлення головного бухгалтера ОСОБА_1 до організації роботи бухгалтерської служби, відсутності з її сторони контролю щодо виконання працівниками їх безпосередніх обовязків, в тому числі підпорядкованого бухгалтера ОСОБА_5 стосовно несвоєчасного проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей при переведенні чи звільненні матеріально відповідальних осіб ліцею, а також невиконання наказів директора ліцею.

Представниками відповідача, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів щодо вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обовязків, а судом встановлено, що дії (бездіяльність) головного бухгалтера не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обовязків, а можуть розцінюватися лише як триваючі, оскільки позивач, на думку відповідача, не виконувала трудові обовязки протягом значного періоду часу, тому суд приходить до висновку щодо незаконності звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з довідки про середньоденний заробіток позивача від 11 березня 2016 року (а.с.157), довідки про норми тривалості робочого часу з червня 2015 року по липень 2015 року (а.с.158) та беручи до уваги, що у довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 02 вересня 2015 року бухгалтером ОСОБА_6 помилково включено виплати позивачу за час перебування її у щорічній відпустці (а.с.159), суд приходить до висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід нараховувати за період з 25.08.2015 року по 25.03.2016 року включно, тобто за 150 робочих днів (серпень 2015 року - 5 р.д., вересень 2015 року - 22 р.д., жовтень 2015 року - 21 р.д., листопад 2015 року - 21 р.д., грудень 2015 року - 23 р.д., січень 2016 року - 19 р.д., лютий 2016 року - 21 р.д, березень 2016 року - 18 р.д.) у розмірі 29055 грн. (193,70 грн. х 150).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Недбала проти Польщі» (2000), «Джабарі проти Туреччини» (2000), «Тома проти Люксембургу» (2001), визнавши звільнення ОСОБА_1 незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та спосіб її заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновлені, а також дії позивача, які призвели до причин ініціювання звільнення та ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і компенсацією заподіяних моральних страждань, тобто справедливою сатисфакцією, приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 500 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Також, до стягнення з Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради в дохід держави підлягають судові витрати: 291 судового збору за вимогою майнового характеру, 243,60 грн. судового збору за вимогою немайнового характеру, а всього 534,60 грн.

Всупереч вимогам ст.84 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних доказів на обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача 360 грн. витрат на оформлення довіреності представника, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача вищевказаних сум до задоволення не підлягає.

На підставі п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 131, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, п.1 ст.41, ст. ст. 139, 140, 147, 1471, 148, 149, 232, 233, 235, 237, 2371 КЗпП України - суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконним наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради з 21 серпня 2015 року.

Стягнути з Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради в користь ОСОБА_1 29 055 (двадцять девять тисяч пятдесят пять) грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 серпня 2015 року по 25 березня 2016 року включно.

Стягнути з Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради в користь ОСОБА_1 500 (пятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради в дохід держави 291 (двісті девяносто одну) грн. судового збору за вимогою майнового характеру та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору за вимогою немайнового характеру, а всього 534 (пятсот тридцять чотири) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Нововолинського ліцею-інтернату Волинської обласної ради допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук