У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Плюс Банк», до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», Банк), що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Плюс Банк», звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 грудня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір НОМЕР_2 про надання кредитних коштів в сумі 87 338 грн 00 коп., з цільовим призначенням - для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу, та договір застави транспортного засобу від 06 грудня 2010 року НОМЕР_2 - автомобіля «ВАЗ», 2010 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 06 грудня 2015 року, та з оплатою 18,90 % річних й інших обов'язкових платежів. Позивач вказував, що виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 17 листопада 2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 14 369 грн 26 коп., з яких: 2 851 грн 35 коп. - основний борг; 6 538 грн 71 коп. - прострочений борг; 2 364 грн 42 коп. - прострочені проценти; 71 грн 26 коп. - строкові проценти.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, ПАТ «Ідея Банк» просив суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 14 369 грн 26 коп. звернути стягнення на предмет застави, автомобіль ВАЗ (Лада) 217130, 2010 року випуску, шляхом продажу вказаного автомобіля будь-якій третій особі від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуженням транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі не обхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та не державних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 06 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір НОМЕР_2 про надання кредитних коштів в сумі 87 338 грн 00 коп. з цільовим призначенням - для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 06 грудня 2015 року.

Належне виконання зобов'язань за вказаним договором забезпечувалось договором застави транспортного засобу НОМЕР_2 від 16 лютого 2011 року автомобіля «ВАЗ», 2010 року випуску, держаний номерний знак НОМЕР_3, належного ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та на який позивач просить звернути стягнення з підстав невиконання умов кредитного договору.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши ОСОБА_4 кредитні кошти в розмірі 87 338 грн 88 коп.

Згідно параграфу 4 кредитного договору позичальник зобов'язався протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів в терміна та сумах визначених у графіку.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору загальна сума щомісячного платежу становила 2 260 грн 82 коп.

Відповідно до п. 1 параграфу 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 6 % (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становила 12,90 %. що разом з маржою Банку складало 18,90 %.

Згідно п. 3 кредитного договору Банк повідомляє позичальника про актуальних розмір процентної ставки, а також при впровадженні розміру процентної ставки надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін і доповнень до договору.

З 01 червня 2012 року ПАТ «Ідея Банк» збільшено розмір щомісячного платежу. Доказів на підтвердження погодження сторонами змін до графіку погашення заборгованості, який є невід'ємною частиною договору позивачем не надано.

Також судами встановлено, що з 07 червня 2014 року ПАТ «Ідея Банк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитним договором до 25,18 % річних.

В той же день, а саме 07 червня 2014 Банком викладено в новій редакції додаток № 1 до кредитного договору від 06 грудня 2010 року НОМЕР_2, з урахуванням збільшеної процентної ставки.

Водночас судами встановлено, що звертаючись до суду з вказаним позовом Банк доводив, що позичальником не виконуються умови договору щодо погашення заборгованості з розрахунку щомісячного платежу в розмірі 2 452 грн 15 коп. виходячи з процентної ставки в розмірі 25,18 %.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач був обізнаний про збільшення процентної ставки за вказаним кредитним договором та підписав додаткову угоду до нього. Наданий до матеріалів справи графік погашення заборгованості в редакції від 07 червня 2014 року також не містить підпису відповідача.

Крім того, судами встановлено, що ОСОБА_4 здійснював щомісячні платежі за вказаним договором, при цьому з липня 2014 року по жовтень 2014 року відповідачем здійснювалося погашення заборгованості в значно більшому розмірі, ніж сторонами було передбачено у графіку погашення кредитної заборгованості, у наслідок чого виникала переплата.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивачем не доведено позовних вимог в частині розміру існуючої заборгованості відповідача, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет застави є передчасними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко