Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Львіввугілля» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червоноград про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червоноград (далі - Відділення ФССНВПЗ України у м. Червоноград) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 15 серпня 1988 року по 21 лютого 2007 року працював на шахтах № 10 «Великомостівська» та «Степова», звільнений з роботи у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

За час роботи на шахтах з ним сталось два нещасних випадки, зокрема: 08 вересня 2005 року внаслідок падіння предметів йому травмовано палець лівої руки, про що складено відповідний акт; 09 жовтня 2006 року внаслідок падіння йому травмовано голову, про що складено відповідний акт. В результаті отриманих травм він змушений неодноразово лікуватись.

Згідно відповіді міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК від 19 вересня 2013 року вбачається, що: актом № 1117 від 20 грудня 2005 року йому вперше та безтерміново встановлено 10 % втрати працездатності; актом № 261 від 20 лютого 2007 року встановлено 60 % втрати працездатності та III групу інвалідності, із яких 50 % встановлено вперше по трудовому каліцтву, що мало місце 09 жовтня 2006 року; актом № 247 від 11 березня 2008 року встановлено 60 % втрати працездатності та III групу інвалідності.

Відповідно до довідки № 029567, виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК 22 лютого 2011 року,йому встановлено 60 % втрати працездатності. Встановлена потреба у витратах на ліки.

Відповідно до довідки № 466472, виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК 22 лютого 2011 року, встановлена III група інвалідності. Протипоказана важка фізична праця та емоційне навантаження.

Внаслідок отримання трудового каліцтва йому завдано моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність; його турбує постійний головний біль, посилення головного болю при зміні погоди, приступи сильного головного болю голови з іррадіацією в ділянку очних яблук, запаморочення, нудота, зниження пам'яті, поганий сон, стан його здоров'я став незадовільним. У зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом порушено всі нормальні умови мого життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; змушений докладати додаткових зусиль для організації життя.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з Відділення ФССНВПЗ України у м. Червоноград на його користь 5 000 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків; стягнути з ДП «Львіввугілля» 25 000 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок трудового каліцтва.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданням якого відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону визначалося відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

За змістом підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні зокрема й грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

01 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а 01 січня 2007 року - Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкодиза рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соцстраху у разі, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року.

Згідно роз'яснень, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та

ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода працівника від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У справі встановлено, що в період з 21 грудня 2004 року до 21 лютого 2007 року ОСОБА_3 працював на шахті «Степова».

З акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, № 115 від 12 вересня 2005 року вбачається, що 08 вересня 2005 року на шахті «Степова» під час виконання робіт щодо складання арки на руку ОСОБА_3 впав предмет, завдавши йому тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому фаланги п'ятого пальця лівої руки.

З акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та № 31 від 13 жовтня 2006 року вбачається, що 09 жовтня 2006 року на шахті «Степова», ОСОБА_3, послизнувшись на милі, яке випало з його рук, впав на підлогу, вимощену облицювальною плиткою, вдарився об неї потиличною частиною голови, внаслідок чого було спричинено перелом основи черепа, забій головного мозку.

Довідкою МСЕК № 180 від 19 вересня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_3 вперше був оглянутий Міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК, актом № 1117 від 20 грудня 2005 року йому встановлено 10 % втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва, актами № 261 від 20 лютого 2007 року, № 247 від 11 березня 2008 року та № 216 від 22 лютого 2011 року встановлено 60% втрати працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

За вимогами ст. 14 Закону України «Про охорону праці», що встановлює обов'язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці, працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства;знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи ті обставини, що під час розслідування нещасних випадків на виробництві, які сталися із ОСОБА_3, не виявлено невідповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці, порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці встановлено у діях позивача, висновками МСЕК впливу шкідливих або небезпечних факторів виробництва на здоров'я ОСОБА_3 не встановлено, суди дійшли правильних висновків про відсутність вини роботодавця у завданні моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

О.В. Попович

В.О. Савченко