ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Башмачанська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, відділ Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Башмачанська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, відділ Державної земельної агенції у Солонянському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що їй належить земельна ділянка площею 0,0350 га по АДРЕСА_1, а сусідня земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить відповідачу.

В 2010 році ОСОБА_8 знищивши межові знаки, встановив паркан з бетонних плит по її території, змінивши конфігурацію її земельної ділянки, чим спричинив їй моральну шкоду.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_8 звільнити її незаконно зайняту земельну ділянку, привести земельну ділянку у придатний для користування стан, встановивши паркан у встановлених законом межах та повернути земельну ділянку у її власність, стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2012 року суд залучив до участі в справі в якості позивача правонаступника ОСОБА_4, яка уточнила позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати існуючу бетонну огорожу та встановити її згідно з межею, зазначеною в державному акті, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, витрати за технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки у розмірі 600 грн та витрати пов'язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи та виготовленням технічного звіту у розмірі 3 762,56 грн.

У липні 2011 року ОСОБА_8 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи зустрічним позовом про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1998 року він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3, яка граничить з із земельною ділянкою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_9, а на сьогодні - ОСОБА_4

Посилаючись на те, що під час надання земельної ділянки у власність ОСОБА_9 межі земельної ділянки не були узгоджені з ним, як суміжним власником, це призвело до накладання площі вказаної земельної ділянки на його земельну ділянку, що порушило його права та вимоги земельного законодавства, а також на те, що ОСОБА_9 першою зареєструвала свою земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номеру, що перешкоджає йому зареєструвати свою земельну ділянку, ОСОБА_8 просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 12 листопада 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2 на земельну ділянку, що перейшла у власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 2012 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 скасовано.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу бетонної огорожі встановленої між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 витрати по проведенню земельно-технічної експертизи та складенню технічного звіту у розмірі 3 762,56 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір у розмірі 134,50 грн, а всього 3 897,06 грн.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_4 та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що за висновком судової земельно-технічної експертизи від 26 червня 2013 року № 4316-12 фактичні розміри та конфігурація вищезазначених земельних ділянок не співпадають з розмірами, конфігурацією та межами згідно з державними актами на дані земельні ділянки.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому з цього часу земельна ділянка належить ОСОБА_4

10 серпня 2012 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, а 11 грудня 2013 року на розташований на цій земельній ділянці будинок.

11 грудня 2013 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про зобов'язання відповідача встановити бетонну огорожу в іншому місті не є способом захисту порушеного права позивача, а тому не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо того, що відповідачем не доведено її право власності на земельну ділянку, належним чином не підтверджено факту перетину (накладення) земельних ділянок не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік