печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

28 жовтня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бортницької В.В.,

при секретарі - Янчинська Л. А.,

розглянувши у судовому засідання подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєва О.О. про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2016 року до суду надійшло вищевказане подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєва О.О., погоджене Начальником Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коблош О.Й.

Частиною 2 ст. 376-1 ЦПК України, передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєв О.О., будучи належним чином повідомленим, не з'явився та у прохальній частині подання зазначив про розгляд подання у його відсутність.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у Печерському районному відділі державного виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 29175252 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 2-8032/10 від 17.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Рішення боржником в самостійному порядку не виконується.

Згідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна № 16091 від 19.04.2012 року ОСОБА_3 належить 1/5 частини квартири АДРЕСА_1

02.10.2013 року виходом державного виконавця, з метою перевірки майнового стану боржника за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 описати рухоме майно боржника не виявилось можливим, про що складено відповідний акт.

Крім того, 16.02.2016 державним виконавцем повторно здійснено вихід за місцем проживання боржника, проте доступу до приміщення повторно не було надано.

Також державним виконавцем неодноразово надсилались виклики щодо явки до державного виконавця, а саме на: 16.03.2012 року, 22.05.2012 року, 03.08.2012 року, 16.04.2014 року, 23.10.2015 року, 23.03.2016 року. Проте, боржник зазначені виклики проігнорував.

Державний виконавець зазначає, що зважаючи на те, що боржником рішення Дарницького районного суду м. Києва № 2-8032/10 від 17.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_3, аліментів в добровільному порядку не виконується та чиняться перешкоди у його виконанні, доцільним є примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, 1/5 частини якої належить боржнику, в зв'язку з чим, подання просить задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується подання, дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту ст. 376 ЦПК України випливає, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів належних боржникові від інших осіб.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.

Отже, державний виконавець має звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на акт від 16 лютого 2016 року про неможливість потрапити до квартири АДРЕСА_2.

Проте, з 16.02.2016 року (дата складання акту) до часу звернення з таким поданням до суду пройшов тривалий час (більше 6 місяців) і державним виконавцем не вчинялись жодні дії щодо необхідності потрапити у вказану квартиру, що може свідчити про зміну обставин та можливість добровільного виконання боржником рішення суду та виключати необхідність примусового входження до житла боржника.

Також акт державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 16.02.2016. про неможливість провести опис майна боржника, так як двері за адресою проживання боржника державному виконавцю ніхто не відчинив, то вищевказаний акт не є належним доказом того, що боржник ухиляється від самостійного виконання рішення, оскільки, вказаний акт державного виконавця підписаний лише державним виконавцем Гусєвим О.О. та стягувачем ОСОБА_4, тобто за відсутності понятих чи свідків, залучення яких є обов'язковим відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) та п. 1.5.1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802».

Крім того, як вбачається із подання боржнику ОСОБА_3 належить 1/5 частина квартира АДРЕСА_3

Враховуючи те, що квартира, до якої просить державний виконавець надати дозвіл на примусове проникнення, належить на праві спільної часткової власності, державним виконавцем не вирішене питання щодо залучення інших власників до проведення виконавчих дій, не взято до уваги їх інтереси щодо захисту права власності, крім того, враховуючи, що державним виконавцем не надано суду доказів, які б надавали підстави суду надати суду дозвіл на примусове входження до житла боржника, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного подання слід відмовити в зв'язку з відсутністю для цього законних підстав.

Керуючись ст. 376-1 ЦПК України, ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені подання подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєва О.О. про примусове проникнення до житла - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бортницька