Справа № 369/4203/16-ц
Провадження № 6/369/122/16
УХВАЛА

Іменем України

12.05.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області звернувся до суду з даним поданням. Свої вимоги мотивував тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню рішення суду. В ході виконання боржниками заходів щодо добровільного виконання не вжито. Згідно документів, наданих до відділу, за боржниками зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Просив суд вирішити питання про примусове проникнення в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи при виконанні судових рішень вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець не зявився. Про час та місце розгляду подання державний виконавець повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду подання до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи 369/12028/13ц, приходить до висновку про відмову в задоволенні подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

03 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на іпотечне майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У серпні 2009 року стягував АКБ «Укрсоцбанк» звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження.

З справи встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Бородянського РУЮ Київської області ВП №14617502 від 14 серпня 2009 року відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання виконавчого напису протягом семи днів з дня винесення постанови. В поданий суду матеріалах відсутні відомості про вручення боржникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 копій постанови про відкриття виконавчого провадження.

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №140400758 від 16 березня 2016 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку в Кагарлицькому районі Київської області.

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №878882123 від 25 лютого 2015 року вбачається, що за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровано право власності по ? частині за кожним на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п. 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до частин 25, 7 ст. 52 Закону № 606-ХІV стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобовязаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Зі змісту ст. 376 ЦПК вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст. 52 Закону та ст. 376 ЦПК, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

У судове засідання виконавець не зявився, матеріалів виконавчого провадження суду не надав. Подану суду інформаційну довідку суд оцінює критично, оскільки вона не підтверджує наявність права власності на час розгляду подання. Доказів на підтвердження доводів щодо відсутності боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в будинку суду не надано. Не надано пояснень щодо неможливості виконання рішення суду іншим чином. Акти виходу державного виконавця суд оцінює критично, оскільки не подано відомостей про надсилання боржникам повідомлення про виконавчі дії, акти підписані лише державним виконавцем або представником стягувача.

Таким чином, державним виконавцем не подано суду достовірні докази того, що боржники належним чином було повідомлено про час та місце проведення виконавчих дій та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ухилилися від виконання вимог державного виконавця щодо допуску до квартири для проведення арешту та опису майна або чинили цьому перешкоди, або те, що іншим чином виконати виконавчий напис є неможливим. Тому в задоволенні подання суд відмовляє.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 376, 208-223 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя