АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1278/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2295/К/16 суддя Дехта Р.В.
Категорія - 48 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 19 травня 2012 року по 18 січня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу ними було придбано наступне майно: стінка «Барон», вартістю 4 500,00 грн., кухонний комбайн «Делимано», вартістю 1 500,00 грн., мякі меблі, вартістю 5 000,00 грн., холодильник «Індезит», вартістю 3 900,00 грн., компютер (системний блок та монітор), вартістю 10 500,00 грн.

Просила суд поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй стінку «Барон», вартістю 4 500,00 грн., кухонний комбайн «Делимано», вартістю 1 500,00 грн., холодильник «Індезит», вартістю 3 900,00 грн., а всього на загальну суму 9 900,00 грн., а відповідачу ОСОБА_4 - компютер (системний блок та монітор), вартістю 10 500,00 грн. та мякі меблі, вартістю 5 000,00 грн.,, а всього на загальну суму 15 500,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь різницю між вартістю виділеного їй майна та вартості частки, що належить відповідачу, у розмірі 2 8000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, яку долучено до апеляційної скарги. В обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права та без урахування того, що все майно придбане у період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділові між ними. Зазначають, що назва стінки «Ракета» помилково зазначена як «Барон», оскільки між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки та ОСОБА_2 не має доступу до речей. Судом не було враховано, що сторони до укладення офіційного шлюбу, проживали разом цивільним шлюбом, а тому висновок про те, що компютер придбаний до укладення шлюбу є невірним. Крім того, компютер було придбано у кредит, який погашався у період шлюбу за спільні кошти подружжя. Стосовно мяких меблів зазначають, що їх було придбано у якості подарунка на весілля та підпис на договорі купівлі-продажу ставив саме відповідач ОСОБА_4 Крім того, вважає, що суд безпідставно не врахував пояснення свідка ОСОБА_6, який підтвердив, що бачив усі спірні речі у квартирі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2012 року, який розірвано рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 січня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стінки «Барон», кухонного комбайну «Делимано», мяких меблів, холодильника «Індезит» та компютера (системний блок та монітор), як спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, тощо) самостійного заробітку.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України придбане майно є спільним майном подружжя, і частка кожного з подружжя в спільному майні становить 1/2 частину, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено майно, що є особистою приватною власністю чоловіка, дружини, та зазначено, що таким майном є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно ст. ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оскільки у спорі, повязаному із поділом спільного майна подружжя підлягає встановленню обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, позивач належними та допустимими доказами має, перш за все, довести, що майно, про поділ якого ставиться питання, придбано до припинення сімейних відносин та ведення спільного господарства, а також є обєктом спільної сумісної власності, і лише після доведення цих обставин ставити питання про поділ такого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 ставиться питання про поділ наступного майна: стінки «Барон», вартістю 4 500,00 грн., кухонного комбайну «Делимано», вартістю 1 500,00 грн., мяких меблів, вартістю 5 000,00 грн., холодильника «Індезит», вартістю 3 900,00 грн., компютера (системний блок та монітор), вартістю 10 500,00 грн.

Згідно видаткової накладної ТОВ «Комфі-Трейд» №ЧКRР1-0001 від 11 травня 2012 року (а.с. 30), компютер (системний блок та монітор) придбано відповідачем ОСОБА_4 11 травня 2011 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції вірно та обґрунтовано, у відповідності з приписами статті 57 Сімейного кодексу України, визнав це майно особистою приватної власністю ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що у період придбання спірного компютеру ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах не мають правого значення для вирішення даного спору, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, не було предметом позовних вимог ОСОБА_2

З цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги щодо придбання компютеру за рахунок кредитних коштів, погашення якого здійснювалося під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.02.2013 року (а.с. 31-33), мякі меблі (диван та крісло «Рафаель») були придбані матірю відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці речі не можна віднести до спільного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги про придбання цих речей у якості подарунка на весілля колегією суддів відхиляються, оскільки шлюб сторонами було укладено 19 травня 2012 року, а меблі придбано 17 лютого 2013 року, тобто через десять місяців після весілля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ між колишнім подружжям ОСОБА_7 стінки «Барон», суд першої інстанції вірно виходив з того, що таке майно сторонами не придбавалося та не існує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги про поділ стінки «Барон» були заявлені помилково (позивач не мала доступу до документів та не знала назви стінки) не спростовують висновків суду першої інстанції у цій частині.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ кухонного комбайну «Делимано» та холодильника «Індезит», оскільки, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо наявності цього майна у відповідача ОСОБА_4, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Приєднана до апеляційної скарги заява про доповнення (уточнення) позовних вимог ОСОБА_2 колегією суддів не приймається до уваги, оскільки статтею 31 ЦПК України позивачу надано право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті та збільшити або зменшити розмір позовних вимог протягом всього часу розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених статтями 389-6 та 389-11 цього Кодексу, постановленням ухвали.

Тобто, подання уточненої позовної заяви можливе лише до ухвалення рішення по справі, а суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішень суду першої інстанції (Глава 1 Розділ V ЦПК України) і подання уточнених позовних заяв на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції нормами ЦПК України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: