АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5530/16 Справа № 194/1376/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Варенко О.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовомдо ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, сплативши судові витрати у відповідності до вимог чинного законодавства.

У обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що 27 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 7085, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 19 094 грн. 59 коп. на термін до 27 травня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором. Стверджував, що у порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. У звязку з чим, ПАТ КБ Приватбанк звернувшись до суду порсив стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору у сумі 30444 грн. 86 коп., що утворилася станом на 13 травня 2015 року та яка складається з: - 9967 грн. 30 коп. - заборгованості за кредитом; - 11434 грн. 79 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 7354 грн. 92 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань; - штрафів відповідно до умов договору в сумі: 250 грн. (фіксована частина) та 1437 грн. 85 коп. (процентна складова), а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

З таким рішенням не погодився позивач та звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального законодавства.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 7085, відповідно до умов якого позивач ЗАТ КБ Приватбанк надав відповідачеві ОСОБА_2 кредит у розмірі 19094 грн. 60 коп. на придбання обладнання, на строк до 27 травня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 16-19).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року по цивільній справі № 2-835/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного підприємства фірма МИМП, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до вищевказаних відповідачів про стягнення заборгованості було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 7085 від 27.05.2008 року яка виникла станом на 16.06.2011 року в сумі 13 264 грн. 79 коп., а також понесені по справі судові витрати в сумі 252 грн. 65 коп., а в решті позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 03 березня 2012 року та на даний час не скасовано.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що необхідно враховувати наявність рішення суду, яке набрало законної сили, яким, в даному випадку, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, щодо сплати чергових платежів, сплати та нарахуванню відсотків, комісії та пені та виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахувань на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, щодо якого позовні вимоги не заявлялись.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (стаття 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (стаття 611 ЦК України). Крім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що вищевказане рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7085 від 27.05.2008 року, яка виникла станом на 16.06.2011 року у сумі 13 264 грн. 79 коп. на час звернення до суду із зазначеними позовними вимогами не виконано.

За таких обставин у справі, яка переглядається, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову з огляду на те, що у звязку з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили, припинились правовідносини сторін, що ґрунтувалися на кредитному договорі.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з тих підстав, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не розриває цього договору та не зупиняє його дії, оскільки відповідач у справі не погасив заборгованості за кредитним договором.

З вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Саме умовами кредитно-заставного договору №7085 від 27.05.2008 року сторони погодили строки позовної давності у 5 років (п. 6.8).

Сторонами погоджено щомісячне погашення кредиту.

Судом встановлено, що останню оплату по кредиту ОСОБА_2 було здійснено 02.10.2013 року.

Належних доказів у обгрунтування своїх заперечень відповідачем суду не надано.

Строк повернення кредиту було визначено договором до 27 травня 2013 року. Крім того, позивач у 2011 році звертався з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором і рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 були задоволені частково. В ході розгляду справи колегією було встановлено, що вказане рішення суду не виконано. Зазначені дії позивача свідчать про те, що строк давності за даними відносинами переривався, а тому, звернення його з вимогами у серпні 2015 року здійснено в межах п»ятирічного строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування до спірних вимог строку позовної давності та вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності у вказаних правовідносинах, оскільки, саме умовами кредитного договору (п.6.8.) визначено строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів, за даним Договором 5 років. Судом встановлено, що останню оплату по кредиту ОСОБА_2 було здійснено 02.10.2013 року. А звернувшись до суду 31 серпня 2015 року позивач не пропустив строк у межах якого він може звернутись до суду з вимогами про захист свого порушеного права.

Згідно до заявлених позовних вимог заборгованість, станом на 13 травня 2015 року становить 30 444,86 грн., яка складається з наступного: 9967,30 грн. заборгованість за кредитом, 11434,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7354,92 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1437,85 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7085 від 27.05.2008 року, яка виникла станом на 16.06.2011 року у сумі 13 264 грн. 79 коп. з яких: 11 289,62 грн. заборгованість за кредитом, 1104,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16,25 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 620,51 грн. штраф (процентна складова).

Оскільки, у повному обсязі заборгованість за кредитним договором позичальником сплачена не була, Банк відповідно до умов вищевказаного договору продовжив нарахування процентів, комісії та пені, що не суперечить умовам кредитного договору, а тому вимоги Банку щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

У той же час, колегія суддів не може погодитися з розміром заборгованості, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача 9967,30 грн. заборгованість за кредитом, оскільки, законом не передбачено подвійне стягнення тіла кредиту, стягнення якого вже відбулось рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2012 року. Щодо заборгованості по процентам, яка виникла станом на 13.05.2015 року та з урахуванням вищевказаного рішення суду, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає сума у розмірі 10 330,79 грн.

Умовами п.п. 6.1 кредитного договору на позичальника покладено обовязок по сплаті пені за кожний випадок порушення у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення порушення зобовязання але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період , за який виплачується пеня.

Крім того, розділом 6 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, у вигляді штрафів у розмірі 250 грн. та 5 % від суми невиконаного зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1437,85 грн. - штраф (процентна ставка) задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня після прострочення чергової сплати боргу. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення пені. Позивач з вказаними вимогами звернувся до суду 31 серпня 2015 року, а тому, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь позивача з відповідача підлягає пеня у розміру 3 120,09 грн.

Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, заборгованість у відповідача за кредитним договором станом на 13 травня 2015 року складається з: - 10 330 грн. 79 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 3 120 грн. 09 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань, а всього - 13 450 грн. 88 коп. А вимоги позивача у іншій частині, задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог, на підставі ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 334,90 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 7085 від 27 травня 2008 року, станом на 13 травня 2015 року та яка складається з: - 10 330 грн. 79 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 3 120 грн. 09 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань, а всього 13 450 грн. 88 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 334,90 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

ОСОБА_5