Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"25" січня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що працював у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого його було звільнено. За період роботи позивача з листопада 2014 року по листопад 2015 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Згідно із розрахунками позивача сума заборгованості по заробітній платі складає 33680,95 грн. Зазначає, що відповідачем не була виплачена компенсація за час затримки виплати заробітної плати, яка була нарахована відповідачем на серпень 2015 року у сумі 962,49 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 124,74 грн. за 15 середньомісячних робочих днів у розмірі 1871,10 грн. Крім того, позивачу не була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2882,00 грн. Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 3000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну в сумі 33680,95 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 962,49 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2882,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки виплати по день винесення судом рішення та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнала частково, в частині суми заборгованості заробітної плати у розмірі 36057,24 грн., з яких 2851,29 грн. компенсація відпустки. Інші позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник відповідача надала розрахунок середньоденного заробітку позивача, але зазначила, що позивач у день свого звільнення не працював, а також, що до позовної заяви не додано жодних доказів того, що позивач звертався на адресу ПАТ «Азовзагальмаш» з вимогою про проведення з ним розрахунку, як того вимагає ст.116 КЗпП України, тому розрахунок середнього заробітку треба починати з 17 грудня 2015 року (як зазначено у позовній заяві). Представник відповідача не погодилась із вимогами щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати та суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність. Просила в задовільнені позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку, компенсації, моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач у період з 05 січня 2011 року по 01 грудня 2015 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с. 8).

01 грудня 2015 року позивач був звільнений з підприємства, за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата.

Згідно довідки №238/7 від 13 січня 2016 року, за підписом головного бухгалтера з ПАТ «Азовзагальмаш» заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з листопада 2014 року по грудень 2015 року, станом на 14 січня 2016 року складає 36057,24 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 2851,29 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідачем вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою №238/7 від 13 січня 2016 року та письмовими поясненнями представника відповідача, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 36057,24 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню в сумі 36057,24 грн.

При розрахунку сум компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного.

За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати станом на серпень 2015 року у розмірі 962,49 грн., оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів.

Представник відповідача у своїх запереченнях до позову вказує, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку, проте позивач не додав до позову жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою про виплату компенсації.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», статей 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування нарахування та виплати компенсації покладається на відповідача.

При цьому звернення позивача до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання відмови відповідача у виплаті компенсації, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 в сумі 36057,24 грн., підтверджена довідкою відповідача №238/7 від 13 січня 2016 року з переліком виплат та залишку заборгованості по заробітній платі та визнана сторонами. У довідці зазначено конкретні періоди виникнення заборгованості із виплати заробітної плати за конкретні календарні дати.

Відповідач не надав суду доказів про нарахування та виплату компенсації на зазначені суми залишку невиплаченої заробітної плати.

Отже, оскільки відповідачем проведено виплату заробітної плати з порушеннями передбачених законом строків розрахунків з працівником, з відповідача слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Представник відповідач у своїх запереченнях проти позову зазначила, що ПАТ «Азовзагальмаш» погоджується з розрахованою сумою компенсації 962,49 грн.

Разом з тим, згідно довідки за підписом в.о. директора центра інформаційних технологій ПАТ «Азовзагальмаш» №280/20 від 14 січня 2016 року складає 4418,25 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог існуючого Порядку та встановленої в ньому методики підрахунку та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як належно обґрунтована.

За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо стягнення компенсації у розмірі 4418,25 грн.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 01 грудня 2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, цей день у табелі відмічений позначкою «М». В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення.

Отже не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України.

Суд вважає за можливе стягнути суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на користь позивача за період з 18 грудня 2015 року, тобто з дня звернення до суду з даним позовом і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи не має доказів про повний розрахунок з позивачем.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки-розрахунку бухгалтерії ПАТ «Азовзагальмаш» №238/7 від 13 січня 2016 року, за підписом головного бухгалтера, вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 216,32 грн..

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік за період з 18 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року кількість робочих днів складає 25 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18 грудня 2015 року по 25 січня 2016 року складає 5408,00 грн. (25 днів х 216,32 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню - складає 5408,00 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 3000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1218 гривень.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 36057,24 грн. з компенсацією за невикористану відпустку у розмірі 2851,29 грн., компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сумі 4418,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5408,00 грн., з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа