Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1126/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 1 серпня 2009 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме корівника, загальною площею 1697,2 кв.м, що розташований в с.Маринове Березівського району Одеської області по вул.Комарова,2У. Під час укладення даного договору він домовився з останнім про всі істотні його умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність. Умови договору купівлі-продажу ним виконані в повному обсязі та з моменту його укладення він передав обумовлену суму грошей та отримав у власність придбане майно. При цьому, відповідач отримав гроші та передав приміщення корівника, таким чином, своїми діями повністю підтвердив, що угода між ними відбувалася, але, знаючи про необхідність нотаріального посвідчення цього договору, не бажає вчиняти ці дії та фактично ухиляється від них. На даний час він користується обєктом купівлі-продажу та володіє ним як власним. У звязку з цим просить захистити порушене право його шляхом визнання права власності на спірне майно. Крім того, збільшуючи позовні вимоги, представник позивача у судовому засіданні просить також визнати вказаний договір купівлі-продажу від 1 серпня 2009 року дійсним.

Відповідач з позовною заявою погодився та своєю письмовою заявою від 31 жовтня 2016 року зазначив, що заперечень проти її задоволення немає й просить справу розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні спору про визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, дійсним суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.

Судом встановлено, що 1 серпня 2009 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу корівника, загальною площею 1697,2 кв.м, що розташований в с.Маринове Березівського району Одеської області по вул.Комарова,2У (а.с.9).

З матеріалів справи убачається, що на час підписання цього договору купівлі-продажу продавець, тобто відповідач був власником спірного нерухомого майна (а.с.11), а тому укладення ним договору купівлі-продажу спірного майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України.

За умовами вказаного договору продаж спірного майна, а саме корівника, загальною площею 1697,2 кв.м, що розташований в с.Маринове Березівського району Одеської області по вул.Комарова,2У, вчинено за 50000 грн.

На виконання зазначеної угоди позивач передав обумовлену суму грошей продавцю, а останній отримав її, про що йдеться у пункті 2 договору купівлі-продажу від 1 серпня 2009 року (а.с.9).

Як свідчить з пояснень у судовому засіданні представника позивача, вищенаведені факти він повністю підтверджує, але на даний час відповідач не має можливості нотаріально посвідчувати укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна та фактично ухиляється від вчинення цієї дії.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне його виконання, але відповідач ухиляється від нотаріального його посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність згаданих умов є підставою визнання нікчемного договору дійсним.

Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, суд вважає у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України визнати вищезгаданий договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Керуючись ст.ст.10,60.212 ЦПК України, ст.220 ЦК України,

ВИРІШИВ

Визнати укладений 1 серпня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме корівника, загальною площею 1697,2 кв.м, що розташований в с.Маринове Одеської області по вул.Комарова,2У, дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: