Справа № 166/68/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/406/16 Категорія: 81 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: боржника ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 січня 2016 року відділ державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань на суму 85002,39 грн.

Подання обгрунтоване тим, що на виконанні у ВДВС Ратнівського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 49098567 щодо примусового виконання виконавчих листів №166/701/15-к, виданих Ратнівським районним судом, про стягнення з засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 56000грн, ОСОБА_4-23383 грн., Департаменту фінансів Одеської ОДА-1145,79 грн., Департаменту фінансів Волинської ОДА-4473,60грн., всього на суму 85002,39 грн. По даних виконавчих листах відкрито виконавчі провадження, які направлено боржнику до виконання, де запропоновано останньому самостійно виконати вказані виконавчі листи у встановлений строк та повідомити відділ ДВС про повне або часткове самостійне виконання, що боржником не виконано.

Оскільки Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав інформацію, що ОСОБА_1 неодноразово виїжджає за межі України., вважаючи, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, просив обмежити останнього у виїзді за межі України.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року подання відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України.

Постановлено встановити відносно громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЮ257839, FA 452503, адреса проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до сплати ним на користь ОСОБА_3 56000 (пятдесят шість) гривень майнової та моральної шкоди, на користь держави в особі департаменту фінансів Одеської обласної державної адміністрації 1145 (одна тисяча сорок пять) гривень 79 коп. витрат затрачених закладом охорони здоровя, на користь держави в особі департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 4473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) гривень 60 коп. витрат затрачених закладом охорони здоровя, на користь ОСОБА_4 21883 (двадцять одну тисячу вісімсот вісімдесят три) гривні майнової та моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 1500 (одна тисяча пятсот) гривень процесуальних витрат.

Виконання ухвали суду покласти на Державну прикордонну службу України.

Копію даної ухвали надіслати до ВДВС Ратнівського районного управління юстиції для подальшого скерування та виконання адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, боржник ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, просили її задовольнити.

Заслухавши думку осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог подання та з того, що божник ухиляється від сплати боргу, не зявляється на виклики, неодноразово перетинав державний кордон України виїжджав за межі України та вїжджав до України.

Проте з таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Ратнівського районного управління юстиції знаходяться виконавчі листи по справі №166/701/15-к, видані 01 жовтня 2015 року Ратнівським районним судом Волинської області про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 майнової шкоди в сумі 6000 грн., моральної шкоди 50000 грн., а також стягнення з нього на користь держави в особі департаменту фінансів Одеської обласної державної адміністрації витрат затрачених закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в розмірі 1145 грн. 79 коп., на користь держави в особі департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації витрат затрачених закладом охорони здоровя на лікування потерпілих від злочину в розмірі 4473 грн.60 коп., на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 1883 грн., моральної шкоди в сумі 20000 грн., на користь ОСОБА_4 процесуальні витрати у розмірі 1500грн. По цих виконавчих листах винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВДВС Ратнівського районного управління юстиції №48917264 ,№48922555 ,№48922810 від 05.10.2015 року, №49185605 від 02.11.2015 року та №49578655 від 08.12.2015 року відповідно, які направлені боржнику, що слідує із супровідних листів № 03-27/4605 від 05.10.2015 року та № 03-27/5645 від 08.12.2015 року та отримані останнім, що підтверджено даними Укрпошти.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 неодноразово протягом 2015 року перетинав державний кордон України виїжджав за межі України та вїжджав до України за паспортами: АЮ257839, FA 452503 .

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обовязків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, подання державного виконавця не містить жодного посилання на докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання рішення суду.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про вчиненням державним виконавцем своїх прав і обовязків, які покладенні на нього Законом України «Про виконавче провадження, щодо вчинення заходів, направлених на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо доведеності ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення та постановив ухвалу про обмеження його у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 377-1, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 21 січня 2016 року в даній справі скасувати.

В задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: