Справа № 152/1522/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересована особа - Деребчинська сільська рада Шаргородського району Вінницької області,

встановив:

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Мотивуючи заяву, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_3, яка на день смерті постійно проживала АДРЕСА_1, а була зареєстрована в АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки, площею 2,6977 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Вона є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 за законом на підставі ст.1264 ЦК України як спадкоємець четвертої черги.

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, їй в оформленні спадщини відмовлено через те, що не підтверджується факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше ніж п'ять років на час відкриття спадщини.

Сімейні стосунки між нею та померлою ОСОБА_3 виникли, коли їй було півроку від народження і померла її матір, оскільки з того часу ОСОБА_3 доглядала, виховувала та виростила її, як дочку.

У липні 2008 року стан здоров'я ОСОБА_3 погіршився і вона забрала її до свого будинку, де остання проживала до дня смерті.

Просить встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з липня 2008 року по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_7.

Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 14.09.2016 року (а.с.12), підтримали заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просили встановити юридичний факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 з липня 2008 року до дня смерті останньої, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_7. Встановлення означеного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 як спадкоємця четвертої черги, тобто як особи, яка проживала більше п'яти років зі спадкодавцем однією сім'єю до часу відкриття спадщини. Заявниця проживала з ОСОБА_3 з піврічного віку, оскільки матір заявниці померла, а ОСОБА_3 взяла її на виховання, виростила її як свою доньку. Для заявниці ОСОБА_3 є матір'ю, так як своєї матері остання не пам'ятає. ОСОБА_3 не мала своїх дітей, тому інших спадкоємців у померлої немає.

Представник заінтересованої особи - Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Деребчинський сільський голова Галайко Ф.Ф. подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, заявлені ОСОБА_1 вимоги визнає, щодо задоволення заяви не заперечує (а.с.20-21).

Вислухавши пояснення заявниці, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 в будинку за АДРЕСА_1, починаючи з липня 2008 року по день смерті останньої, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_7, тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки, як одна родина, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, придбавали майно, мали спільні інтереси та взаємні права і обов'язки, тобто заявниця та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю на інших засадах, ніж шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення, проте, на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, так як ОСОБА_3 з дитинства доглядала та виростила ОСОБА_1 як свою доньку після смерті матері останньої.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які

проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до

часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом),

судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК

про те, що сім'ю складають особи, які спільно

проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та

обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на

момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з

урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією

сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно

проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали

взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки,

падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї,

тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка

хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у

зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13.

Встановлений судом факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_7, в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, її представника, показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи.

Так, свідок ОСОБА_5 суду показала, що проживає в АДРЕСА_3, тобто по сусідству із заявницею. Їй достовірно відомо, що із заявницею в будинку АДРЕСА_1 з липня 2008 року проживала ОСОБА_3. Також, їй достовірно відомо, що заявниця і ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Під час їхнього проживання були наявні всі ознаки сім'ї: вони дружно жили, спільно працювали по господарству, були пов'язані спільним побутом. ОСОБА_3 називала ОСОБА_1 своєю донькою, так як виховала останню з піврічного віку. Заявниця та ОСОБА_3 завжди допомагали одна одній, підтримували, як члени сім'ї. Після смерті ОСОБА_3 заявниця її поховала.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що проживає в АДРЕСА_4, тобто по сусідству із заявницею, дружить із донькою останньої протягом тривалого часу, часто відвідує сім'ю заявниці, добре знала ОСОБА_3 як названу матір заявниці. Також, їй достовірно відомо, що з липня 2008 року ОСОБА_3 проживала із заявницею однією сім'єю в будинку заявниці, вели спільне господарство. Заявниця була для ОСОБА_3 як донька, а її діти - як онуки. До часу смерті ОСОБА_3 вона та заявниця із своїми дітьми жили як одна сім'я, вели спільне господарство, спільно обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі, мали спільний бюджет, який складався із пенсії ОСОБА_3 та заробітної плати заявниці.

Також, вказаний факт підтверджується довідкою, виданою виконкомом Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 28.09.2016 року №3255 з якої вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 була зареєстрована у АДРЕСА_2, але фактично там не проживала (а.с.7).

З довідки виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 07.10.2016 року за №4987 вбачається, що на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 проживала разом в одному будинку протягом останніх п'яти років з ОСОБА_1 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, що складається з земельної ділянки, площею 2,6977 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Деребчинської сільської ради (а.с.9).

Спадкоємцем за законом померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_1, яка 13.09.2016 року звернулася до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3, проте, державним нотаріусом Шаргородської ДНК відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину через недоведеність факту проживання спадкоємця однією сім'єю із спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.10).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У зв'язку із наведеними вище обставинами встановлення означеного факту має для заявниці ОСОБА_1 юридичне значення.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження.

Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Керуючись ст.ст.3, 213-215, 218, 223, 234-235 ЦПК України, на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України, ст.1264 ЦК України, суд,

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заінтересована особа - Деребчинська сільська рада Шаргородського району Вінницької області - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки с. Мала Деребчинка, жительки АДРЕСА_1, українки, громадянки України зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка проживала у АДРЕСА_1, на день смерті, - не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя