У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором.

Позивач посилався на те, що 13 червня 2014 року між ним (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір підряду № 13/06, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе обов'язки з виготовлення та монтажу корпусних меблів та інших виробів відповідно із затвердженими ескізами та специфікаціями на об'єкті замовника, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, а замовник зобов'язався прийняти встановлені вироби та оплатити їх.

Згідно з умовами договору, відповідач своїми підписами на відповідних ескізах затвердив найменування корпусних меблів, які повинні бути виготовлені та змонтовані відповідно до умов договору, та їхню конфігурацію. Вартість виробів становить 11 300 євро, оплата відповідно до умов договору, здійснюється у три етапи: 70 % - 8 тис. євро - передплата за комплектуючі та матеріали, 25 % - 2 800 євро - оплата за виготовлення виробів, 5 % - 530 євро - оплата за доставку, встановлення та монтаж виробів.

13 червня 2014 року відповідач попередньо сплатив позивачу 124 800 грн авансового платежу.

Як вважав позивач, строк виготовлення виробів почав спливати із 14 червня 2014 року, відповідно, останнім днем здійснення робіт за вказаним договором є 12 серпня 2014 року.

Позивачем станом на 12 серпня 2014 року в повному обсязі були виконані зобов'язання за даним договором, про що було повідомлено замовника. Однак, відповідач ухилився від прийняття робіт протягом 5 календарних днів з моменту виконання робіт, у зв'язку з чим позивачем 18 серпня 2014 року було складено односторонній акт про фактично виконані роботи та відмову замовника від підписання акта про прийняття-передачу виконаних робіт.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був здійснити оплату за виготовлення виробів та за доставку, встановлення та монтаж виробів не пізніше 19 року. Відповідач заплатила тільки першу частину, а саме 8 тис. євро, що еквівалентно 124 800 грн, а 30 % та сума переробки йому не доплачена.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 87 641 грн 10 коп. у якості відшкодування заборгованості за договором № 13/06 від 13 червня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір № 13/06 від 13 червня 2014 року, відповідно до умов якого виконавець приймає на себе обов'язки з виготовлення та монтажу корпусних меблів та інших виробів відповідно до затверджених ескізів та специфікацій на об'єкті замовника, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, а замовник зобов'язується прийняти встановлені вироби та оплатити їх.

Згідно з умовами договору вартість виробів становить 11 330 євро. Порядок розрахунку повинен був здійснюватися у три етапи: 70 % - 8 000 євро - передплата за комплектуючі та матеріали, 25 % - 2 800 євро - оплата за виготовлення виробів, 5 % - 530 євро - оплата за доставку, встановлення та монтаж виробів.

Відповідно до товарного чеку № 377 від 13 червня 2014 року за договором № 13/06 ФОП ОСОБА_7 було сплачено 124 800 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивачем дотримано взяті на себе зобов'язання за договором, виконано передбачені договором роботи, а відповідач ці роботи прийняв, проте не оплатив у повному обсязі. ФОП ОСОБА_4 у зв'язку із фактичним виконанням робіт і ухиленням ОСОБА_5 від їх оплати, було складено акт прийняття робіт, який ОСОБА_5 підписати відмовилась, проте не вказала на недоліки виконаних робіт.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 87 641 грн 10 коп. у якості відшкодування заборгованості за договором № 13/06 від 13 червня 2014 року.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. ЮровськаГ.В.