Справа №613/1104/15-ц Провадження № 2/613/36/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Уварової Ю.В.

за участю секретаря Христенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Таксі Ера 1561» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ТОВ «Таксі Ера 1561», в якому після уточнення позовних вимог просило з відповідачів солідарно стягнути грошові кошти в порядку відшкодування шкоди в регресному порядку в сумі 21 370 грн. 52 коп. та судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2011 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2015 року. Оскільки ОСОБА_1 на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, МТСБУ на підставі звернення ОСОБА_2 здійснило останньому виплату відшкодування в розмірі 20540 грн. 52 коп., а також позивачем були понесені витрати на аварійного комісара в розмірі 830 грн. Таким чином, МТСБУ має право на відшкодування в регресному порядку фактично сплаченого страхового відшкодування та вказаних затрат.

Враховуючи, що у зазначений час Відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках с ТОВ «Таксі Ера 1561», відповідно до ст. 1172 ЦК України, позивач просив стягнути зазначені в позові кошти та судові витрати солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ТОВ «Таксі ЕРА».

Крім того, до суду надійшла заява позивача щодо строків позовної давності.

В цій заяві позивач зазначає, що відповідно до ст.70 ч.6 ЦПК України - строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. Відповідно до ст.264 ч.2 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст.264 ч.З ЦК України - після переривання перебіг позовної давності починається заново.

30.04.2015 року (з дотриманням трирічного строку позовної давності відповідно до ст.261 ч.б ЦК України (з моменту проведення виплати) МТСБУ звернулося до Київського районного суду м. Харкова з аналогічним позовом до ОСОБА_1, проте ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2015 року позовну заяву МТСБУ було повернуто у звязку з непідсудністю справи Київському районному суду м. Харкова та розяснено, що згідно даних адресного бюро відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим на території Московського району м. Харкова за адресою: вул. Тимурівців,35-Б, що за територіальним розподілом відноситься до Московського району м. Харкова.

Звертаючись з позовом до Київського районного суду м. Харкова, МТСБУ виходило з наявної у МТСБУ адреси відповідача - АДРЕСА_1, яка зазначена у всіх документах страхової справи - постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, довідка ДАІ, заява потерпілого, телеграми на адресу відповідача про виклик на експертизу, тощо. Будь-якої іншої адреси матеріали страхової справи не містили.

Отримавши вищезазначену ухвалу Київського суду МТСБУ звернулося до Московського районного суду м. Харкова з аналогічним позовом до ОСОБА_1, проте ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2015 року позовну заяву МТСБУ було повернуто у звязку з непідсудністю справи Московському районному суду м. Харкова та розяснено, що згідно даних адресного бюро відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим на території Богодухівського району Харківської області.

Таким чином позивач вважає, що звернувшись 30.04.2015 року до Київського районного суду м. Харкова з аналогічним позовом, він в силу приписів ст. 264 ч.З ЦК України перервав строк позовної давності та після повернення позову МТСБУ повторно звертаючись до Богодухівського районного суду Харківської області дотрималось строків позовної давності.

В цій же заяві позивач в разі заявлення відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, просить суд визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк позовної давності, оскільки МТСБУ зверталося до суду за останньою відомою МТСБУ адресою місце проживання відповідача, за якою він фактично проживав на момент ДТП, в той же час позивач не повідомляв МТСБУ про зміну свого місця проживання, що унеможливлювало фактичне відкриття провадження у справі, а МТСБУ для встановлення дійсної адреси відповідача вимушене було звертатися спочатку до Київського районного суду м. Харкова за наявними матеріалами страхової справи, потім до Московського районного суду м. Харкова (після отримання ухвали Київського районного суду м. Харкова з зазначенням, що відповідач проживає на території Московського району м. Харкова), і лише після повернення справи Московським районним судом у липні 2015 року МТСБУ стало відомо дійсну адресу відповідача у Богодухівському районі Харківської області. Після чого МТСБУ одразу звернулося до Богодухівського районного суду. При цьому жодних зволікань з вини МТСБУ не було.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника МТСБУ, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в заявленому обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що на час скоєння ДТП працював в таксі «Ера» і автомобіль ВАЗ, на якому він працював, належав цій службі. Автомобіль був обладнаний радіостанцією, за допомогою якої він звязувався з оператором, крім того, в нього був напарник. Таким чином вважав, що обовязок з відшкодування шкоди має бути покладений на юридичну особу, з якою він перебував в трудових відносинах.

В задоволенні позову просив відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача ТОВ «Таксі Ера 1561» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що на час скоєння ДТП між ТОВ «Таксі Ера 1561» та ОСОБА_1 трудових відносин не існувало. Крім того, автомобіль ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 під час ДТП, на балансі ТОВ «Таксі Ера 1561» ніколи не значився та товариству не належав. На підтвердження своїх доводів надав відповідні довідки, таблиці звітностей та копій відомостей про трудові стосунки і нарахування заробітної плати працівникам.

Суд, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ТОВ Таксі Ера, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

ОСОБА_1 19.12.2011 року о 08-40 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в м. Харкові по бульвару Б.Хмельницького, на перехресті з вул. Танкопія, почав повертати праворуч, при цьому не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем «Hundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_3.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, предбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили /а.с.5/.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст..41, п.41.1, п.п.а ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

16 березня 2012 року потерпілий у ДТП ОСОБА_2 подав до МТСБ України відповідну заяву про відшкодування майнової шкоди, завданої з вини відповідача, який свою цивільну правову відповідальність не застрахував /а.с.6/.

Розмір майнової шкоди, спричиненої ОСОБА_2 становить 24648.62 грн. /а.с.7/.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.38.2.1 ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

У зв'язку з настанням страхової події МТСБ України 08 травня 2012 року здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування у розмірі 20540.52 грн. за вирахуванням 20 відсотків податку на додану вартість в сумі 4108.10 грн. /а.с.8-10/, таким чином набуло право зворотної вимоги до відповідача.

Крім того, позивачем понесені витрати на аварійного комісара в розмірі 830 грн., що підтверджується рахунком №253 від 19.03.2012 року та актом виконаних робіт /копії а.с.68, 70/.

Листами від 12.04.2012 року та від 31.05.2012 року МТСБ України зверталося до ОСОБА_1 з проханням добровільно компенсувати завдані збитки /а.с.65,66/, однак ці кошти відповідач не сплатив.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до положень ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не доведено факт перебування в трудових відносинах з ТОВ таксі «Ера 1561», натомість представником вказаного товариства суду були надані звітні документи, відомості з додатками і таблицями, з яких вбачається, що станом на 19.11.2011 року відповідач ОСОБА_1 не був працівником ТОВ «Таксі Ера 15-61» /а.с.135-164/, таким чином підстави для стягнення сплаченого страхового відшкодування з ТОВ «Таксі Ера 15-61» - відсутні.

Щодо строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом частини першої статті 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Згідно з частиною першою статті 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, позовна заява подається до районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 108 - 114 ЦПК України. Позовна заява оформлюється з додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір.

За змістом викладеного, перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року, яка була прийнята по справі № 6-895цс15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, тому таке рішення відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Таким чином, посилання позивача в заяві та клопотанні від 14.09.2015 року на те, що строк позовної давності перервався з подачею позову до Київського районного суду м. Харкова та Московського районного суду м. Харкова є необґрунтованим та не може бути взято судом до уваги. Однак підстави, на які посилається позивач в клопотанні про поновлення строку позовної давності, суд вважає поважними та достатніми для поновлення такого строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню в частині стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1

В частині стягнення коштів з ТОВ Таксі Ера задоволенню не підлягають.

Також відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, стягненню підлягає судовий збір, сплачений позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,11,209,212,214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Поновити Моторному Транспортному страховому бюро України строк звернення до суду.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України виплачене страхове відшкодування в сумі 20540 /двадцять тисяч пятсот сорок/ грн. 52 коп., витрати на аварійного комісара в сумі 830 /вісімсот тридцять/ грн. та сплачений судовий збір в сумі 243 /двісті сорок три/, а всього 21614 /двадцять одну тисячу шістсот чотирнадцять/ грн. 12 коп.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя