АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/1114/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/789/78/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - відповідача ОСОБА_1 та його

представника адвоката Баранець О.А., представника позивача Шумської РДА Горбатюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду від 24 листопада 2015 року в справі за позовом Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Шумська райдержадміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди в розмірі 7305,32 грн., заподіяної відповідачем у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику вимушеного прогулу, посилаючись на те, що таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року скасовано розпорядження голови райдержадміністрації, посаду якого обіймав ОСОБА_1, про звільнення ОСОБА_5 з посади директора територіального центру соціального обслуговування Шумського району, поновлено останню на роботі з проведенням оплати вимушеного прогулу в сумі 7305.32 грн. На виконання рішення суду 20.11.2014 року управлінням державної казначейської служби України у Шумському районі повідомлено про списання вищевказаної суми з рахунку Шумської райдержадміністрації в користь ОСОБА_5 З підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.134, 237 КЗпП України просила стягнути в порядку регресу дану суму з колишнього керівника ОСОБА_1, з вини якого мало місце незаконне звільнення працівника.

Рішенням Шумського районного суду від 24.11.2015 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави в особі Шумської РДА 7305 грн. 32 коп. матеріальної шкоди та 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення судом безпідставно не враховано норми трудового законодавства - ч.4 ст.136 КЗпП, згідно якої правом на звернення з позовом до керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників наділений вищестоячий в порядку підлеглості орган та прокурор, у зв'язку з чим Шумська РДА, на його думку, є неналежним позивачем у даній справі. Звертає увагу, що за період його перебування на посаді голови Шумської РДА, вищестоячим органам було відомо про його розпорядження щодо звільнення ОСОБА_5, останнє було погоджено облдержадміністрацією.

Також вважає необгрунтованою відмову суду у його клопотаннях про витребування доказів, що стали підставою прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_5, та про виклик свідків - розробників проекту розпорядження, у зв'язку з чим його позбавлено права на захист в частині подання доказів щодо відсутності вини у заподіянні шкоди.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Баранець О.А. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник позивача - Шумської РДА Горбатюк А.М. відносно апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. Стверджує, що саме Шумська РДА, повністю відшкодувавши 20.11.2014 року шкоду, завдану з вини колишнього працівника ОСОБА_1 при виконанні останнім своїх трудових обов'язків, набула права регресної вимоги до останнього.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у зв'язку з виплатою позивачем 19.11.2014 року незаконно звільненому працівнику коштів за час вимушеного прогулу в сумі 7305, 32 грн., дана сума в повному обсязі підлягає стягненню в порядку регресу з колишнього керівника ОСОБА_1, з вини якого й мало місце незаконне звільнення працівника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону й зроблені на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що з 16.05.2014 року ОСОБА_1 виконував обов'язки голови Шумської райдержадміністрації (а.с.8).

Розпорядженням голови Шумської РДА від 10.09.2014 року № 121 - з ОСОБА_5 звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шумського району у зв'язку із неодноразовим порушенням трудової дисципліни, передбаченої правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.35).

Такою, що набрала законної сили постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року скасовано розпорядження голови Шумської РДА від 03.09.2014 року № 113-к "Про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_5.", розпорядження від 08.09.2014 року № 119-к "Про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_5." та розпорядження від 10.09.2014 року № 121-з "Про звільнення ОСОБА_5.", поновлено ОСОБА_5 на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шумського району та стягнуто із Шумської РДА Тернопільської області на користь ОСОБА_5 7305,32 грн. за час вимушеного прогулу (а.с.9-11).

20.11.2014 року управління державної казначейської служби України у Шумському районі повідомило про списання коштів в розмірі 7305,32 грн. з рахунку Шумської РДА на користь ОСОБА_5 на виконання рішення суду (а.с.12-15).

Розпорядженням Президента України від 23.12.2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови Шумської РДА Тернопільської області (а.с.16).

У відповідності до ст.41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрації видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що матеріальна шкода, завдана незаконними рішеннями голів місцевих державних адміністрацій, наказами керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевих державних адміністрацій при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевої державної адміністрації, яка заподіяла шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

Згідно з п.8 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини установам організаціям, коли службова особа винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненого чи переведеного працівникові часу вимушеного прогулу, або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в таких випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 року № 14, cудам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, установою, організацією сум третій особі.

Встановивши, що звільнення працівника Шумської РДА ОСОБА_5 мало місце з вини голови Шумської райдержадміністрації ОСОБА_1, розпорядження якого визнано незаконнним й скасовано у судовому порядку з наступним поновленням ОСОБА_5 на роботі та виплатою їй коштів за час вимушеного прогулу, а також факт здійснення такої оплати вимушеного прогулу внаслідок списання Управлінням державної казначейської служби України 19.11.2014 року коштів з рахунку Шумської РДА в сумі 7305.32 грн., суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення вищевказаної суми в порядку регресу з колишнього керівника Шумської РДА ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги в частині, що Шумська РДА є неналежним позивачем та порушення у зв'язку з цим судом першої інстанції норм матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних правовідносин вимог ч.4 ст.136 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згадана норма закону передбачає подачу позову вищестоячим в порядку підлеглості органом або прокурором у випадку стягнення матеріальної шкоди з керівника підприємства, установи організації чи їх заступника, а на час звернення з даним позовом Шумською райдержадміністрацією, ОСОБА_1 її керівником не був, так як був звільнений 23.12.2014 року. Вказана норма трудового законодавства є логічною у випадку пред'явлення позову до працюючого керівника з метою уникнення ситуації, коли позивач й відповідач співпадатимуть в одній особі, оскільки, перебуваючи на посаді та будучи наділений правом представлення інтересів юридичної особи, видачі довіреності іншим особам на представлення інтересів юридичної особи, працюючий керівник не вправі пред'являти позов до самого себе. Разом з тим, сам по собі факт звільнення працівника не припиняє його обов'язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі організації шкоду за час перебування у трудових відносинах.

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права, що полягає у відхиленні клопотань про витребування доказів, що стали підставою прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_5, та про виклик свідків - розробників проекту розпорядження, які на думку відповідача, свідчать про порушення судом його прав на подання доказів відсутності вини у винесенні розпорядження про звільнення ОСОБА_5, оскільки порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а вина ОСОБА_1 у винесенні незаконного розпорядження встановлена такою, що вступила в законну силу постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року, якою винесені одноособово відповідачем розпорядження визнано незаконними з наступним поновленням ОСОБА_5 на роботі та оплатою їй часу вимушеного прогулу.

Помилкове посилання суду першої інстанції поряд з нормами трудового права, на підставі яких вирішено спір, одночасно на ст.1174 ЦК України, на думку колегії суддів, на правильність висновків суду в даній справі не впливає.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір дійшов правильного висновку про задоволення позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шумського районного суду від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є.Фащевська

М.В. Ходоровський