У х в а л а

іменем україни

14 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Дербенцевої Т.П., СавченкоО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, третя особа - Третя криворізька державна нотаріальна контора, про визнання недійсними рішення про продаж квартири у приватну власність та договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що починаючи з 1988 року по жовтень 2004 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 З метою поліпшення житлових умов, вони здійснили обмін двокімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій вони проживали разом, на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Після обміну вони стали спільно проживати в цій квартирі, однак зареєстрована в ній була тільки ОСОБА_5, оскільки він був зареєстрований у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_3. Сторони дійшли згоди про те, що ОСОБА_5 зареєструє його у спірній квартирі, що буде зроблено пізніше, після чого спільно приватизують таку, однак вказаної домовленості не виконала. З жовтня 2004 року їх стосунки припинилися та остання стала мешкати окремо. 18 жовтня 2007 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення його із спірної квартири. Із доданих до позову документів він дізнався про те, що рішенням виконкому Дзержинської районної ради від 09 жовтня 1992 року за № 380/17 спірна квартира передана в особисту власність відповідачу шляхом викупу. У жовтні 2008 року він звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати недійсним та скасувати рішення виконкому про продаж квартири та визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, однак його зустрічний позов залишено без задоволення, про що він дізнався під час ознайомлення з матеріалами справи. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено. Посилаючись на наведене та на те, що рішення виконкому Дзержинської райради народних депутатів від 09 жовтня 1992 року щодо продажу квартири було видано на підставі нормативно-правового акту, який втратив чинність, крім того, він, будучи членом сім'ї відповідача, має право на безоплатну передачу йому у власність спірної квартири, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: поновити йому строк позовної давності для звернення до суду з позовом, пропущений ним з поважних причин; визнати недійсним рішення виконкому Дзержинської райради народних депутатів від 09 жовтня 1992 року «Про продаж квартири АДРЕСА_2 в особисту власність ОСОБА_5»; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02 квітня 1993 року, укладений між виконкомом Дзержинської райради народних депутатів та ОСОБА_5

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 строк для звернення до суду із позовом, як такий, що пропущений з поважних причин.

В задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення виконкому Дзержинської райради народних депутатів від 09 жовтня 1992 року «Про продаж квартири АДРЕСА_2 в особисту власність ОСОБА_5» та визнання недійсним договорукупівлі-продажу квартири від 02 квітня 1993 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши обставини справи та давши належну оцінку наявним у справі доказам, обґрунтовано виходив із того, що положення «Про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 19 травня 1989 року № 142, було чинним на момент прийняття рішення, на підставі якого укладено спірний договір купівлі-продажу, а постанова Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 08 жовтня 1992 року № 572, на яку посилається заявник в обґрунтування своїх вимог, не набрала законної сили з огляду на те, що таку не було опубліковано в офіційних друкованих виданнях станом на 09 жовтня 1992 року. Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що не встановлено і факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, останнім не надано рішення про встановлення такого факту, а на час придбання спірної квартири в ній були зареєстровані лише відповідач та її син. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, досліджених судами попередніх інстанцій.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева В.О. Савченко