28.03.2016 Справа № 756/9548/15-ц
Провадження № 2/756/590/16
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Камбулова Д.Г.
при секретарі - Ковган О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
У липні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
18 лютого 2016 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог посилаючись на те, що 19 вересня 2007 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07-07-И/34.
Предметом даного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 96 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13,00 процентів річних.
Відповідно п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 18 вересня 2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з "01" по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 400,00 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості.
Відповідно до умов п. 4.3 кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, в термін з "01" по 10 число (включно) кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості.
Пунктом 6.1. кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів.
В подальшому до кредитного договору було укладено три додаткові угоди: 13 березня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 за умовами якої позичальник зобов'язався здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу розмір якого становить 1 116,00 дол. США; 24 липня 2013 року укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої в період з 01 серпня 2014 року по 10 липня 2019 року додатково до розміру щомісячного платежу позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 462,72 дол. США; 31 липня 2014 року укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до якої в період з 01 серпня 2015 року по 10 липня 2020 року додатково до розміру щомісячного платежу позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 462,72 дол. США.
Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування в сумі 96 000,00 дол. США
Позичальник скористався кредитними ресурсами наданими банком, натомість свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов кредитного договору.
У відповідності до п. 3.4. кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по ним, неустойки відповідно до умов кредитного договору.
Сума заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 08.07.2015 року складає 2 958 956,42 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 88 438,40 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 1 919 140,66 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 2 220,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 48 188,34 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками у розмірі 1 244,04 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 26 996,17 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 33 324,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 723 156,28 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам у розмірі 241 466,97 грн.
В забезпечення виконання умов кредитного договору № 07-07-И/34 від 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В. М. та зареєстровано в реєстрі за № 3076, 3077, за умовами якого відповідачем, як іпотекодавцем, було передано банку, який є іпотекодержателем, в іпотеку нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_1, загальною площею 49,60 кв. м, жила площа становить - 27,10 кв. м, яка складається з двох жилих кімнат (далі- предмет іпотеки).
Пунктом 8.4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані.
Пунктом 8.4.8 Іпотечного договору визначено право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.
Пунктом 10 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або Іпотекодержателем самостійно на підставі цього договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Відповідно до п. 11.3.1 Іпотечного договору, згідно із застереженням про задоволення вимог потекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, зокрема шляхом - прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність, в рахунок виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит, в порядку визначеному ст. 37 Закону України "Про іпотеку". При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.
Згідно ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Проте, до цього часу порушення умов кредитного договору та Іпотечного договору не усунуто, заборгованість не погашено, ОСОБА_1, та інші відповідачі з нього добровільно не виселилася.
Посилаючись на вимоги ст.ст. 11, 525, 526, 548, 564, 572, 610-612, 629, 1054 Цивільного кодексу України; ст. 1, ч. 6 ст. 3, ст. 7, 33, 36, 37, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № 07-07-И/34 від 19 вересня 2007 року в cумі 2 958 956,42 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 88 438,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 919 140,66 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 2 220,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 48 188,34 грн.;сума строкової заборгованості за відсотками у розмірі 1 244,04 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 26 996,17 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 33 324,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 723 156,28 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам у розмірі 241 466,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру під номером АДРЕСА_1, загальною площею 49,60 кв. м., жила площа становить - 27,10 кв. м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Слободяном В. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 вересня 2007 року за реєстрованим № 3074, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та виселити з квартири під номером АДРЕСА_1: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та стягнути судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву якою позов підтримав, просив його задовольнити, розглядати справу у відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки, заперечень та клопотань не надійшло.
Дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07-07-И/34 (а.с.10-19).
Предметом даного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 96 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 13 процентів річних.
Відповідно п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 18 вересня 2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з "01" по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 400,00 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості.
Відповідно до умов п. 4.3 кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, в термін з "01" по 10 число (включно) кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості.
Пунктом 6.1. кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів.
В подальшому до кредитного договору було укладено три додаткові угоди: 13 березня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 за умовами якої позичальник зобов'язався здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу розмір якого становить 1 116,00 дол. США; 24 липня 2013 року укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої в період з 01 серпня 2014 року по 10 липня 2019 року додатково до розміру щомісячного платежу позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 462,72 дол. США; 31 липня 2014 року укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до якої в період з 01 серпня 2015 року по 10 липня 2020 року додатково до розміру щомісячного платежу позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 462,72 дол. США.(а.с. 20-35).
Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування в сумі 96 000,00 дол. США
Факт отримання грошових коштів (кредиту) у розмірі 96 000,00 доларів США підтверджується, заявою на видачу кредиту, заявою на видачу готівки від 19.09.2007 року(а.с.44-45).
Позичальник скористався кредитними ресурсами наданими банком, натомість свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, систематично порушував виконання умов кредитного договору.
У відповідності до п. 3.4. кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по ним, неустойки відповідно до умов кредитного договору.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 08.07.2015 року складає 2 958 956,42 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 88 438,40 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (21,7004 грн./1 дол. США) становить 1 919 140,66 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 2 220,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (21,7004 грн./1 дол. США ) становить 48 188,34 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками у розмірі 1 244,04 дол. США, що за курсом НБУ (21,7004 грн./1 дол. США) у розмірі 26 996,17 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 33 324,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (21,7004 грн./1 дол. США) становить 723 156,28 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам у розмірі 241 466,97 грн.(а.с.50-61).
В забезпечення виконання умов кредитного договору № 07-07-И/34 від 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В. М. та зареєстровано в реєстрі за № 3076, 3077, за умовами якого відповідачем, як Іпотекодавцем, було передано банку, який є Іпотекодержателем, в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру № АДРЕСА_1, загальною площею 49,60 кв. м, жила площа становить 27,10 кв. м, складається з двох жилих кімнат (далі- предмет іпотеки) (а.с.36-40).
За змістом ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 вказаної норми цивільного права серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначається договір та інші правочини.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про заставу", ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про іпотеку" та ст. 20 Закону України "Про заставу", у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави).
Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.
Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Пунктом 8.4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані.
Пунктом 8.4.8 Іпотечного договору визначено право банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.
Пунктом 10 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або Іпотекодержателем самостійно на підставі цього договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Відповідно до п. 11.3.1 Іпотечного договору, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, зокрема шляхом - прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність, в рахунок виконання зобов'язання за Договором про іпотечний кредит, в порядку визначеному ст. 37 Закону України "Про іпотеку". При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.
Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.
Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовим наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним, суд виходить з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Крім того, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, Рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішення Верховного Суду України.
У постанові від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13 Верховним судом України зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Відповідно ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 р. № 5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.
Згідно ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Проте, до цього часу порушення умов кредитного договору та Іпотечного договору не усунуто, заборгованість не погашено, ОСОБА_1, та інші відповідачі з квартири добровільно не виселилися.
Оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому суд постановляє рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 897 грн., 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 525, 526, 548, 572, 610-612, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 53, 57, 60,88, 208, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст.1, 3, 7, 33, 36, 37, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» суд, -
позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № 07-07-И/34 від 19 вересня 2007 року в cумі 2 958 956,42 грн., (два мільйони дев'ятсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят шість гривень 42 копійки), з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 88 438,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 1 919 140,66 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 2 220,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 48 188,34 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками у розмірі 1 244,04 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 26 996,17 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 33 324,56 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.07.2015 року становить 723 156,28 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам у розмірі 241 466,97 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,60 кв. м, жила площа 27,10 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Слободяном В. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 вересня 2007 року за реєстрованим № 3074, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Виселити з квартири АДРЕСА_1: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г.Камбулов