АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

з участю представника ОСОБА_1-ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_1 Іонела Васильовича про визнання права користуванням житловим приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права користуванням житловим приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Посилалася на те, що вона є донькою відповідачки ОСОБА_1 та рідною сестрою відповідача ОСОБА_3.

Від народження вона з батьками та братом проживали в будинку по вул..Хрещатинській 14 в м.Чернівці.

У 2004 році відповідачка ОСОБА_1 виїхала за межі України до Італії, де працювала протягом 10-ти останніх років.

Повернувшись у грудні 2014 року, вона разом із її братом, відповідачем ОСОБА_1, почали створювати нестерпні умови для їх спільного проживання, систематично вчиняли сварки, бійки, скандали на побутовому рівні, тобто відповідачі чинили їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, на №22-ц/794/188/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Категорія:43 Доповідач: Перепелюк Л.М.

яке вона за законом має право користування і проживання. У травні 2015 р. вони незаконно позбавили її права проживати у вищевказаному житловому приміщенні, вигнавши її із будинку, у звязку з чим вона вимушена була тимчасово проживати у знайомих.

26 травня 2015 р. вона прийшла до спірного приміщення проте відповідачі в будинок її не впустили, поміняли замки на вхідних дверях та виштовхали з двору.

Крім того, вони вчинили сварку, внаслідок якої нанесли їй тілесні ушкодження, у зв'язку з чим вона змушена була викликати працівників міліції. При цьому, відповідачі пояснили працівникам міліції, що вони ніколи вже не впустять її у спірний будинок, тим самим визнали факт незаконного позбавлення її права на житло.

Просила постановити рішення, яким визнати за нею право користування житловим приміщенням у будинку № 14 по вул. Хрещатинській у м.Чернівці і вселити її у вказаний будинок, зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні житловим будинку № 14, який розташований по вул.Хрещатинській у м.Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_1 Іонела Васильовича про визнання права користуванням житловим приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 в будинок №14 по вул..Хрещатинській в м.Чернівці.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_1 Іонела Васильовича не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні будинком №14 по вул..Хрещатинській в м.Чернівці.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2015 року, та постановити ухвалу про закритя провадження у справі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не взяв до уваги докази, які стосуються предмета доказування та не застосував до правовідносин, які склалися, закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначивши в апеляційній скарзі вимогу про постановлення апеляційним судом ухвали про скасування рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.12.2015 року із закриттям провадження у справі, апелянт зіслався на ст..310 ЦПК України, проте не навів жодної із підстав, передбачених ст..205 ЦПК України, для закриття провадження у справі.

Наведені заявником в апеляційній скарзі підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, а саме безпідставна відмова судом 1-ї інстанції у задоволенні чотирьох клопотань про зупинення розгляду даної справи до розгляду судом 1-ї інстанції в іншому складі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення її права користуванням житловим приміщенням у житловому будинку № 14 по вул..Хрещатинській у м.Чернівці колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки згадані твердження апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.09.2015 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі (а.с. 32) обґрунтовано відмовлено, оскільки відповідачка ОСОБА_1 не надала суду доказів відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання її втратившою права користуванням жилим приміщенням.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.11.2015 року ОСОБА_1 також обґрунтовано відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання з тієї підстави, що клопотання подано особою, у якої відсутні повноваження на такі дії, а зазначені в заяві обставини не свідчать про неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої, наведеної заявником справи.

Крім того, згідно ухвали Шевченківського районного суду від 1 грудня 2015 року обєднано в одне провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про вселення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи позбавленою права користування жилим приміщенням, зобовязання знятись з реєстрації, а тому клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі неможливо задовольнити.

02.12.2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням-житлового будинку №14 по вул..Хрещатинській в м.Чернівці і в той же день судом прийнято ухвалу, згідно якої позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особо УДМС України в Чернівецькій області, про визнання особи позбавленою права користування жилим приміщенням, зобовязання знятись з реєстрації залишено без розгляду у звязку з заявою представника позивача ОСОБА_1

За наявності наведених обставин суд 1-ї інстанції обєктивно не міг зупинити провадження у даній справі, а тому посилання на незаконність рішення суду з підстав відмови у задоволенні наведених клопотань є безпідставними.

Надуманим також є твердження апеляційної скарги щодо того, що судом 1-ї інстанції не зясовані фактичні обставини справи про те, чи дотриманий порядок при вселенні позивача, чи був житловий будинок постійним місцем проживання позивача, тривалість часу проживання та, найголовніше, визначення порядку користування жилим приміщенням при вселенні останньої між співмешканцями вказаного житлового будинку, оскільки зазначені обставини не були предметом спору.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивачка ОСОБА_4 надала суду належні докази того, що вона має право на проживання у спірному будинку, оскільки народилась у ньому і зареєстрована, а також створення відповідачами перешкод для її вселення та проживання.

Разом з тим, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали жодного доказу на спростування наведених обставин, так як сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: