22-ц/775/268/2016(м)
Єдиний унікальний номер 264/7131/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/268/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Бугрим Л.М.

секретарі - Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 41935,00 грн. на термін до 12.12.2013 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за даним договором між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було укладеного договір поруки. У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 20.08.2015 року має заборгованість у сумі 182 335,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 27 582,40 грн., по процентам за користування кредитом- 41 948,78 грн.,по комісії за користування кредитом - 2818,08 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 109 985,85 грн. Оскільки рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2011 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута суми заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 49 680,42 грн., за мінусом даної суми , остаточна заборгованість становить 132 654,69 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ«ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки за умовою кредитного договору датою погашення кредиту є 12.12.2013року, тоді як Банк звернувся до суду с позовом до ОСОБА_3 в жовтні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Окрім того, незважаючи на наявність судового рішення, яке є невиконаним, відповідач продовжує користуватись кредитними коштами, а відтак зобов'язаний сплачувати відсотки та штрафні санкції до повного фактичного виконання зобов'язань за кредитним договором. Також, апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив позивачеві в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_2, оскільки відповідно до умов договору поруки сторони домовились, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Сторони, тричі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились,судові повістки відповідачам були вручені відповідному ЖЄО за місцем реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно ч. 3 статті 76 ЦПК України; представник позивача надав клопотання про слухання справи за його відсутність. ( а.с. 66,71,72,80,81,82). Справа відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України розглядається без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Відмовляючи у позові у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності для захисту своїх порушених прав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Судом встановлено, що 13.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MRT9AU00820015, на підставі якого відповідач 13.12.2006 року отримав кредит у розмірі 41935,00 грн. на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору. Період сплати з 20 по 24 число кожного місяця. Строк дії договору з 13.12.2006 року по 12.12.2013 року (п.1.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 12.12.2006 року було укладено договір поруки № MRT9AU00820015/1, за яким остання зобов'язалась відповідати по борговим зобов'язанням боржника.( а.с.15-16)

Згідно із рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24.06.2009 року задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок наявної заборгованості за кредитним договором MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року,та передано ЗАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_1, належне йому на праві власності заставлене майно, а саме: автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернуто стягнення на даний предмет застави шляхом продажу цього автомобілю ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_1 з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, з наданням ЗАТ КБ «ПрватБанк» всіх повноважень, необхідним для здійснення продажу.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року в сумі 49680,42 грн.( а.с. 4)

Судом встановлено, що рішення суду в примусовому порядку не виконується.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.(Така ж правова позиція викладена в рішенні ВСУ у справі № 6-1206 цс15)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про стягнення кредитної заборгованості ,що станом на 20.08.2012 року становить 182 335,11 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 27 582,40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 41 948,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 2818,08 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором 109 985,85 грн. Від даної суми заборгованості позивач відраховує суму, стягнуту за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.10.20111 року у розмірі 49680,42 грн та пред'являє остаточну вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 132 654, 69 гривень.

Разом з цим, як вбачається з рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2011 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, предметом спору є дострокове, у порядку ч.2 ст.1054 ЦК України, стягнення заборгованості за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006 року, та на користь Банку стягнута сума 49680,42 грн. (цивільна справа № 2-2781/2011).

При цьому, згідно матеріалів даної цивільної справи ,розмір даної заборгованості складався із суми заборгованості за тілом кредитом у розмірі 27 163,04 гривень, з яких 5306,50 гривень є простроченим тілом кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14305,98 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1232,91 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання у розмірі 6978.49 гривень. ( а.с.83-86) )

Отже, скориставшись правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, позивач стягнув у повному обсязі тіло кредиту, як поточне так і прострочене, та підстав для повторного стягнення цієї суми ,яка включена до загальної суми заборгованості, не має.

Крім вимог про стягнення тіла кредиту, позивач заявив вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Як вбачається із письмової заяви відповідача ОСОБА_1 до суду першої інстанції, останній просив застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову на цих підставах.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 26.10.2015 року, судова колегія вважає, що проценти за користування кредитом та комісія за користування кредитом підлягають до стягнення з обох відповідачів у солідарному порядку в межах трирічного строку,тобто з 26.10.2012 року по 20.08.2015 року, та які становлять, згідно даних розрахунку, відповідно 15527 гривень 31 копійки(41948,78-26421,47) та 763 гривні 54 копійки ( 2818,08-2054,85).

Покладаючи на поручителя солідарний обов'язок повернення коштів , судова колегія виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Як вбачається з п. 12 договору поруки сторони(ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 ) домовились, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Оскільки банком було реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення позову до суду 19.09.2011 року, та 26 жовтня 2011 року з цього приводу було винесено судове рішення про стягнення заборгованості, позивач фактично змінив строк виконання зобов'язання, та строк виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 19.09.2011 року.

Враховуючи те, що кредитор звернувся з позовом до поручителя 26.10.2015 року, тобто в межах передбаченого договором поруки п'ятирічного строку, обов'язки ОСОБА_2 , як поручителя, не припинились.

Що стосується штрафних санкцій, то судова колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно матеріалів справи відповідачі зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р м. Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Згідно розрахунку заборгованості, наданим позивачем, загальний розмірі пені станом на 20.08.2015 року становить 109985,85 гривень.

З урахуванням викладеного та заявлених вимог відповідача про застосування позовної даності до усіх вимог банку,- пеня, що нарахована до 26.10.2014 року не підлягає до стягнення із спливом позовної давності( ч.2. ст.258 ЦК України) , а за період з 26.10.2014 року по 20.08.2015 року( в межах річного строку) не підлягає стягненню, оскільки боржник є громадянином України, який зареєстрований та проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає,що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитних коштів за період з 26 жовтня 2012 року по 20 серпня 2015 року в сумі 15527 гривень 31 копійки та комісії за цей же період в сумі 763 гривні 54 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» необхідно відмовити.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд присуджує на користь ПАТ К «ПриватБанк» з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та подання апеляційного скарги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме-по 256 гривень 98 копійок з кожного. ( Сума позову 132 654,69 гривень, задоволено - 16290, 85, тобто 12,3%. Держмито за суд першої інстанції - 1989,82 гривень, 12,3% від даної суми становить 244,74 гривень: 2=122грн.37 коп. Держмито за апеляційну скаргу - 2188,80 гривень, 12,3% від даної суми становить 269,22 грн : 2= 134,61 грн.( 122,37+134.61=256,98)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MRT9AU00820015 від 13.12.2006, яка складається з суми заборгованості процентів за користування кредитом у розмірі 15527 гривень 31 копійки, комісії у розмірі 763 гривні 54 копійки.

В решті позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 256 гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 256 гривень 98 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

Сорока Г.П.

Бугрим Л.М.