Справа № 392/1993/15-ц
Провадження № 2/392/125/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 березня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Касьян З.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард», Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, третя особа: Маловисківське районне управління юстиції Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним ОСОБА_2 оренди земельної ділянки без номеру та дати, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «СТОВ «Авангард» та скасувати його державну реєстрацію.

Свої позовні позивач обгрунтовує тим, що його батькові на праві власності належить земельна ділянка, яка на підставі Договору оренди земельної ділянки, ніби то була передана в оренду ТОВ «СТОВ «Авангард», яку він передав згідно Акту приймання-передачі. Проте повивач вказує на те, що ОСОБА_3 не міг підписати вказаний договір, у зв»язку із тим, що 21 квітня 2015 року він помер, а ТОВ «СТОВ «Авангард» було створено лише 07 травня 2015 року.

В судовому засіданні позивач підтримав, пред»явлений позов і просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Відповідачі були належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, проте своїх представників до суду не направили, участь у справі є процесуальним правом відповідача (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України).

ОСОБА_4 ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 «Орендодавцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Аванград» в особі директора ОСОБА_5 ОСОБА_2 оренди земельної ділянки, предметом договору якого є земельна ділянка, сільськогосподарського призначення № 34, згідно кадастрового плану (план-схеми), загальною площею 5,47 га., кадастровий номер: :02:001:0034, строк дії якого становить 10 років та було проведено його державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 6-9, 14, 15).

ОСОБА_4 Державного акту від 01 листопада 2001 року ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 5,47 га, розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1913 (а.с. 11).

21 квітня 2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією актового запису про смерть (а.с. 12, 44, 45).

Після смерті ОСОБА_3, земельну ділянку № 34, площею 5,4699 га., кадастровий номер: :02:001:0034, успадкувала його донька позивач у справі, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом та копією матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 (а.с. 26, 46-70).

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард» було зареєстровано, як юридичну особу утворену шляхом заснування 07 травня 2015 року (а.с. 108-110).

Допитані в судовому свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що останній рік перед смертю ОСОБА_3 був повністю паралізований, у зв»язку із чим він не міг самостійно пересуватися, рухати руками та спілкуватися.

Відплвідно до ч.ч. 1, 2 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Стаття 80 ЦК України встановлює, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

ОСОБА_4 ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Частина 1 ст. 89 ЦК України встановлює, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

ОСОБА_2 оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязку (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ОСОБА_4 ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України.

У п.п. 2, 8 Пстанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Позивач заперечував факт укладення її батьком ОСОБА_3 Договору оренди земельної ділянки з ТОВ «СТОВ Авангард».

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то встановлена судом обставина, смерті орендодавця ОСОБА_3 21 квітня 2015 року, до моменту державної реєстрації і створення ТОВ «СТОВ Авангард» 07 травня 2015 року, свідчить про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору та невідповідність її внутрішній волі.

ОСОБА_4 статті 2 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

ОСОБА_4 ст. 17 Закону України «Про оренду землі» обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом встановлено, що оспорюваний ОСОБА_2 оренди земельної ділянки, є правочином, який має дефект волі і волевиявлення його учасника орендодавця, порушує субєктивні права спадкоємця, як власника земельної ділянки (право власності, право свободи договору), а тому порушене право підлягає захисту у спосіб вказаний у передбачений законом, ст.ст. 215, 216 ЦК України, із скасуванням державної реєстації такого правочину, яка не може вважатися законною і свідчити про офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення у ТОВ «СТОВ «Авангард» права оренди земельної ділянки.

Встановлені судом обставини спростовують презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, в свою чергу відповідачем не надано доказів, які б спростовували докази надані позивачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Позивачем було визначено 2-х (двох) відповідачів у справі: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард» та Реєстраційну службу Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, разом із тим остання не є окремою юридичною особою і діє у складі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Суд вважає, що стягувати з Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області понесені судові витрати не є обгрунтованим, оскільки право позивача було порушене ТОВ «СТОВ «Авангард», яке надало ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації виникнення речового права оренди, і скасування державної реєстрація Договору оренди земельної ділянки є похідною вимогою, пов»язаною з недійсністю правочину, тому право позивача було порушене лише ТОВ «СТОВ «Авангард» з якого і необхідно стягнути судові витрати.

Таким чином, з відповідача ТОВ «СТОВ «Авангард» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, за розгляд позовної заяви, яка складається з 2-х (двох) самостійних позовних вимог немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 222-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації задовольнити.

Визнати недійсним ОСОБА_2 оренди земельної ділянки без номеру та без дати укладений між ОСОБА_3 «Орендодавцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Аванград» в особі директора ОСОБА_5, предметом договору якого є земельна ділянка, сільськогосподарського призначення № 34, згідно кадастрового плану (план-схеми), загальною площею 5,47 га., кадастровий номер: :02:001:0034, строк дії якого становить 10 років.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі Договору оренди землі, серія та номер: б/н виданий 22.07.2015 року, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «АВАНГАРД», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 23130638 від 24.07.2015 року, орендарем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «АВАНГАРД», , орендодавець ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, земельна ділянка площею 5,47 га.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОВ «АВАНГАРД» () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в розмірі 974,40 грн. (дев»ятсот сімдесят чотири гривні 40 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складений 25 березня 2016 року.

Суддя Д.М. Кратко