Справа № 603/133/16-ц
Провадження №2/603/62/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що згідно рішення сесії Вістрянської сільської ради від 20 серпня 1997 року йому передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства. Після проведення комісією в складі представників Монастириського Держкомзему обміру земельних ділянок було виявлено розбіжності в розмірах земельних ділянок згідно картографічних даних ширина земельної ділянки повинна становити 19,84 м, фактично становить 16,70 м. Відповідачка чинить перешкоди в користуванні вказаними земельними ділянками, у звязку з чим позивач не може реалізувати своє право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю і пояснив, що відповідачка безпідставно розширила свою земельну ділянку за рахунок ділянки позивача. В звязку з чим позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована на території Вістрянської сільської ради в межах згідно з актом, складеним комісією управління Держкомзему.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що на даний час користується земельною ділянкою яка належала її покійній матері ОСОБА_4 При цьому зазначила, що з 1972 року межі земельної ділянки не змінювались та вони відповідають наявним планам, які знаходяться у Вістрянській сільській раді. Крім того, комісією в складі представників сільської ради та управління Держкомзему неодноразово проводились обміри земельних ділянок та вирішено залишити межі спірних земельних ділянок в межах існуючого землекористування.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з архівного витягу із рішення сьомої сесії Вістрянської сільської ради Монастириського району від 20 серпня 1997 року, ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що вказана земельна ділянка ОСОБА_3 має спільну межу із земельною ділянкою, яка знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_2, жительки с.Вістря Монастириського району Тернопільської області.

Відповідно до акту від 29.07.2009 року, складеного земельною комісією Вістрянської сільської ради в складі сільського голови, представників відділу земельно-ринкових відносин та спеціаліста І категорії, 29.07.2009 року проведено обміри присадибних земельних ділянок землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (на даний час землекористувач ОСОБА_2М.). В результаті обмірів встановлено, що в верхній частині земельних ділянок існують розбіжності, про що складено відповідний акт.

Згідно довідки №2471 від 19.09.2013 року, виданої ФОП ОСОБА_6, проаналізовавши топографо геодезичні матеріали виготовлені ПП «Землі Придністровя» та земельно кадастровий план земельної ділянки гр. ОСОБА_3, порівнявши їх з планово картографічними матеріалами минулих років, врахувавши акт складений постійно діючою земельною комісією Вістрянської сільської ради від 29.07.2009 року встановлено, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_3 не співпадають з межами визначеними відповідно до земельно-кадастрової документації, в результаті чого складено збірний план спірних земельних ділянок.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні планів земельних ділянок ОСОБА_4, яка на даний час знаходиться у користуванні ОСОБА_2, та земельної ділянки ОСОБА_3, межа спірних земельних ділянок проходить через будівлі гр.ОСОБА_4 (на даний час землекористувач ОСОБА_2М.). Орієнтовна площа спірної земельної ділянки становить 0,03 га.

У відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.22 ЗК України, чинною на момент прийняття сільською радою рішення про передачу позивачу земельної ділянки, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

На виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» сільські, селищні, міські ради передали громадянам у приватну власність земельні ділянки, раніше надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах норм, встановлених земельним законодавством.

Статтею 3 зазначеного Декрету визначено, що право власності громадян на зазначені земельні ділянки посвідчується рішенням відповідної ради, про що робиться запис у земельно-кадастровій документації, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування посвідчується державними актами.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що захисту в судовому порядку підлягають права та законні інтереси фізичної особи, яка на законних підставах володіє та користується земельною ділянкою, тобто є власником або користувачем земельної ділянки при наявності відповідних документів на підтвердження права на земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з листа Вістрянської сільської ради Монастириського району №194/2.18 від 07.05.2013 року, у встановленому законом порядку своє право власності на земельну ділянку що знаходиться в с. Вістря Монастириського району Тернопільської області, позивачем ОСОБА_3 не зареєстровано.

Крім того, позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, яка розташована на території Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області належить на праві власності позивачу або йому належить право постійного користування вказаною земельною ділянкою та доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його права на користування спірною земельною ділянкою.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3, оскільки останнім не представлено належних доказів порушення його права власності на земельну ділянку та створення відповідачкою перешкод у користуванні шляхом самовільного захоплення частини земельної ділянки, крім того не надано правовстановлюючих документів які підтверджують його право власності на вказану земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 125, 126, 152 ЗК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7