Справа № 462/2276/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1754/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., О.В. Тропак.,

секретаря Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Нове», Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», про приведення планування квартири та самочинно переобладнаної системи централізованого теплопостачання квартири до попереднього стану,-

встановила:

Позивач ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради у березні 2015р. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання за власні кошти привести планування квартири АДРЕСА_1 та самочинно переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири, до попереднього стану.

В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач самочинно, без погодження в установленому законом порядку, в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 замість вікна встановила двері та переобладнала систему централізованого теплопостачання.

Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09.10.2014р. зобов»язано ОСОБА_2 привести планування квартири та самочинно переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири до попереднього стану в термін до 01.11.2014р.

27.05.2014р. та 27.10.2014р. ЛКП «Нове» направляло на адресу відповідачки попередження щодо необхідності приведення квартири та переобладнання системи централізованого теплопостачання до попереднього стану, однак розпорядження адміністрації відповідач не виконала.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 рокупозов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2 за власні кошти привести планування квартири АДРЕСА_1 та самочинно переобладнану систему централізованого теплопостачання квартири до попереднього стану, шляхом встановлення радіатора опалення та відновлення віконного прорізу на місці самочинно влаштованого дверного прорізу у приміщенні кухні даної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким що не відповідає фактичним обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що не здійснювала самочинно переобладнання системи централізованого теплопостачання, оскільки є власником квартири АДРЕСА_1 з 1994 року, при цьому суд не взяв до уваги лист прокуратури Залізничного району м. Львова від 13.05.2008 року, в якому на її заяву повідомлено, що у звязку з ненаданням послуг з теплопостачання з 18.02.2008 року по 08.04.2008 року їй проведено перерахунок по оплаті за послуги з теплопостачання і зменшено нарахування, що свідчить про відсутність послуг з теплопостачання в повній мірі та відсутність радіатора.

Крім цього, суд не врахував вимогу про застосування позовної давності, оскільки ще з 2010 року ЛКП «Нове» було відомо про відсутність батареї, однак жодних звернень з приводу порушень Правил користування тепловою енергією не було, перевірки не проводилися.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Залізничної РА ЛМР, відповідач ОСОБА_2, а також представники третіх осіб ЛКП «Нове» та ЛКП «Залізничнетеплоенерго», будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 132-135), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, відповідач ОСОБА_2 подала заяву про відкладення розгляду справи у зв»язку з тим, що вона захворіла, при цьому доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин не подала, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 самочинно, без погодження в установленому порядку, з порушенням будівельних норм і правил, провела перепланування квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу радіатора, на місці якого влаштувала дверний проріз на вулицю замість віконного прорізу, тому прийшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 303 ЦПК України виходить із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, розміщеної на першому поверсі п»ятиповерхового будинку.

Довідкою з місця проживання про склад сім»ї і прописку встановлено, що крім ОСОБА_2 у квартирі зареєстрований та проживає її брат ОСОБА_4 (а.с. 8).

З витягу із протоколу № 29 засідання міжвідомчої комісії від 23.09.2014 року параграф 12 вбачається, що відповідача ОСОБА_2 зобовязано привести самочинно переобладнану систему централізованого теплопостачання та планування квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану (а.с. 7).

Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09.10.2014 р. № 662, затверджено висновок міжвідомчої комісії протокол № 29 від 23.09.2014 року.

Зобов»язано ОСОБА_2, мешканку квартири АДРЕСА_1, в термін до 01.11.2014 р. привести планування квартири та самочинно переобладнану систему централізованого теплопостачання до попереднього стану, на виконання якого адміністрація ЛКП «Нове» попереджала її про необхідність приведення системи централізованого опалення і приміщення кухні до попереднього стану (а.с. 12).

Розпорядження не скасоване, відповідачкою в судовому порядку не оскаржувалося.

Разом з тим, відповідач у добровільному порядку вимоги даного розпорядження не виконала, планування квартири та переобладнану систему централізованого теплопостачання до попереднього стану не привела, про що складено ЛКП «Нове» відповідні акти.

Статтею 152 ЖК УРСР (в ред. від 12.02.2015 року) передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

До елементів перепланування жилих приміщень належить: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, найма (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування.

Оскільки переобладнання вікна на двері у зовнішній стіні будинку передбачає втручання у несучі конструкції, відтак таке переобладнання потребує отримання документів, що дає право на їх виконання.

Особи, винні у самовільному переобладнанні та переплануванні жилих будинків і жилих приміщень, та використанні їх не за призначенням несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність (ст. 189 ЖК УРСР).

Пунктом 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану у випадку, якщо це призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту.

Таким чином, висновок місцевого суду щодо обґрунтованості вимоги позивача про приведення перепланування квартири до попереднього стану, шляхом відновлення віконного прорізу на місці самочинно влаштованого дверного прорізу у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1, є правильним та відповідає вимогам закону.

В свою чергу, відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р., самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно із п. 11, п. 12 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007р., самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання забороняється. У разі підключення нового споживача до системи теплопостачання, а також реконструкції системи теплоспоживання або їх ремонті, відновлення об»єму теплоносія в системах здійснюється за рахунок коштів споживача.

З матеріалів справи, а саме з заяв відповідача ОСОБА_2 від 11.06.2014р., 16.02.2015р., 01.11.2011р., 15.10.2010р., 24.11.2010р., 23.06.2014р., 17.11.2011р., 02.02.2012р., 08.02.2012р., 01.02.2013р., 21.11.2013р. вбачається, що остання починаючи з 2010р. неодноразово зверталася в ЛКП «Нове», ЛКП «Львівтеплокомуненерго» та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» із заявами, в яких зазначала, що в її квартиру не надаються послуги з центрального опалення, а в приміщенні кухні відсутній радіатор, у зв»язку з чим просила надати дозвіл на відключення квартири від системи центрального опалення та провести перерахунок за послуги з теплопостачання.

Між тим, з листа ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від 14.03.2012р. № 27-316 вбачається, що працівниками ЛКП «Залізничнетеплоенерго» разом з представниками ЛКП «Нове» проведено обстеження системи опалення квартири відповідача за адресою: м. Львів, вул. І. Виговського, 72/51 та встановлено, що в приміщенні кухні є самовільне втручання в роботу системи опалення, а саме демонтовано радіатор, на місці якого власники житла замість вікна встановили двері на вулицю.

Для покращення роботи системи опалення вказаної квартири запропоновано встановити в кухні радіатор і промити радіатор у кімнаті (а.с.77-78).

Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою судом першої інстанції доводів відповідача про те, що радіатор опалення в приміщенні кухні її квартири був демонтований попереднім мешканцем ще до її вселення в 1986 р. у дану квартиру, оскільки останньою не надано належних доказів на підтвердження такого.

Крім цього, такі доводи спростовуються заявами ОСОБА_2, з яких вбачається, що вона лише з 2010 р. почала скаржитись на відсутність тепла в її квартирі, просила провести перерахунок за послуги з теплопостачання, покликаючись, що в приміщенні кухні відсутній радіатор опалення і таке не обігрівається.

Також, заперечуючи проти позову відповідач звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про відповідне переобладнання позивачу було відомо ще в 2007 році, однак з позовом Залізнична РА ЛМР звернулась лише в 2015 році.

Задовольняючи позов місцевий суд зазначив, що строк позовної давності на вимоги про приведення планування квартири та самочинно переобладнаної системи централізованого теплопостачання квартири до попереднього стану не вважається пропущеним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне переобладнання нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно переобладнаного чи такого, що будується житлового приміщення, не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не подано.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_5