Справа № 452/2412/15 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/2319/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування Червоноградської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач жодного разу не з»явився в судове засідання, і, що висновки суду про ставлення до дітей ґрунтуються лише на поясненнях його представника. На думку апелянта, суд безпідставно відхилив клопотання про заслуховування думки дітей. Посилається на що відповідач з 2012 року не цікавиться життям дітей, та вважає надуманим його твердження в запереченні на позов про те, що вона створює перешкоди в спілкуванні з дітьми. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не з'явилися, поважних причин для відкладення розгляду справи в клопотанні ОСОБА_2 не наведено, оскільки участь адвоката в іншій справі не є такою причиною, а тому розгляд справи проводиться без участі вказаних осіб, та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

ОСОБА_3 є батьком дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.8,9)

Рішенням Червоноградського міського суду Львіської області від 12 грудня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.6)

ОСОБА_2 проживає в м.Червонограді з дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7)

З характеристик ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що батько дітей - ОСОБА_3 за час навчання жодного разу не навідувався в школу. (а.с.11, 12)

Згідно з витягом з рішення №193 виконкому Червоноградської міської ради від 22.10.2015 року виконком вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 покладає на думку суду. (а.с.44)

Відповідно до розрахунку по аліментах на дітей відсутня заборгованість ОСОБА_3 станом на 31.08.2015 року. ОСОБА_3 з 29.08.2012 року сплачено 43331 грн. аліментів. (а.с.23)

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. (ст. 12)

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні докази про свідоме ухилення відповідача від виховання синів.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач з 2012 року не цікавиться життям дітей, та, що надуманим є твердження ОСОБА_3 що вона створює перешкоди в спілкуванні з дітьми, висновків суду не спростовує.

Так, відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Згідно з ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивачкою не представлено належних та допустимих жодних доказів на підтвердження факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків, його винної поведінки.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом безпідставно відхилено клопотання про заслуховування думки дітей колегією суддів не приймається до уваги, оскільки положення ч.2 ст. 171 СК України про те, що дитина має бути вислуханою при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, застосовуються при умові, що дитина може висловити свою думку, однак суду не подано доказів щодо бажання дітей скористатись правом бути вислуханими а також щодо можливості останніх висловити свою думку.

А відтак, колегія суддів вважає, що відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, яке, в розумінні ст. 164 СК України, є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області з від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.