20.05.2016 Єдиний унікальний номер 205/239/16-ц
20 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Федченко В.М.
при секретарі Бунакової С.О.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Про визнання довіреності удаваним правочином та визнання майна сумісно нажитим», -
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Про визнання довіреності удаваним правочином та визнання майна сумісно нажитим» задоволено в повному обсязі (а.с.72-75).

Не погодившись з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, відповідачем ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу (а.с.82-85).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року цивільну справу було повернуто до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для ухвалення додаткового рішення по справі (а.с.95).

В судове засідання сторони не зявились. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило.

Згідно ч.3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу на підставі ст.197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В процесі розгляду справи не було вирішено питання про доплату Позивачем повної суми судового збору виходячи з ціни позову, яка не була визначена Позивачем.

Згідно п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

В даному конкретному випадку на момент розгляду справи дійсна вартість спірного автомобіля PORSCHE модель PANAMERA, 2012 року випуску, колір білий, тип легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) VIN-WP0ZZZ97ZCL002895 WPOZZZ97ZCL002895, державний номер НОМЕР_1 та його місце знаходження булі невідомі.

Разом із тим, згідно «Договору на оказание услуг по выписке справки-счет» від 14.08.2013 року (п.3 «Стоимость товара») вартість зазначеного транспортного засобу складає 682040,0 грн., що на теперішній час фактично складає пять розмірів мінімальної заробітної плати (а.с.51).

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На момент ухвалення судового рішення по справі (29.03.2016) розмір мінімальної заробітної плати в України складав 1378,0 гривень (з 01.01.2016 по 30.04.2016).

В даному конкретному випадку сума судового збору в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент розгляду справи по суті складала 6890,0 гривень (1378,0 грн. х 5 = 6890,0 грн.).

Позивачкою при зверненні до суду фактично заявлено пять позовних вимог, чотири із яких немайнового характеру та одна майнового. Сплачено судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 551,21 грн., що відповідає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи (а.с.1-7).

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», - за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних вимог майнового та немайнового характеру. У разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За останні три вимоги немайнового характеру згідно п.2 ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону підлягає стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 1653,63 грн. ( 551,21 грн. х 3 = 1653,63 грн.).

Оскільки на момент розгляду справи не була відома дійсна вартість спірного автомобіля, право власності по ? частині якого позивачка просить визнати за нею та Відповідачем-1 ОСОБА_2, який є її чоловіком, суд стягує за пяту вимогу майнового характеру з відповідачів на користь держави судовий збір у повному обсязі у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, що складає 6890,0 грн..

Таким чином, стягненню з відповідачів на користь держави в рівних частках підлягає загальна сума судового збору в розмірі 8543,63 грн. ( 1653,63 + 6890,0 = 8543,63 грн.).

З оглядом на викладене суд вважає за необхідне доповнити резолютивну частину рішення суду від 29.03.2016 після частини сьомої частиною восьмою наступного змісту:

«Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 8543 (вісім тисяч пятсот сорок три) гривні 63 копійки».

У звязку із цим частину восьму резолютивної частини зазначеного рішення суду від 29.03.2016 року вважати частиною девятою.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29.03.2016 року залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Доповнити резолютивну частину рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Про визнання довіреності удаваним правочином та визнання майна сумісно нажитим» після частини сьомою частиною восьмою наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 8543 (вісім тисяч пятсот сорок три) гривні 63 копійки.

У звязку із цим частину восьму резолютивної частини зазначеного рішення суду від 29 березня 2016 року вважати частиною девятою.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Про визнання довіреності удаваним правочином та визнання майна сумісно нажитим» - залишити без змін.

На додаткове рішення може бути подано скаргу в загальному порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя: Федченко В.М.