Справа № 685/1486/15-ц
Провадження № 2/685/43/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

при секретарі Перепелиці С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теофіполі

справу за позовом Теофіпольської селищної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

встановив:

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що 20 січня 1988 року за заявою ОСОБА_1 йому виділено дві кімнати загальною площею 31,0 м кв. в гуртожитку по вул. Жовтневій 7 в смт. Теофіполь у яких за вказаною адресою з 1990 року зареєстрована його дружина ОСОБА_2. 20 листопада 2012 року Теофіпольською селищною радою надано згоду на прийняття гуртожитку по вул. Жовтнева 7 в смт.Теофіполь у комунальну власність територіальної громади смт.Теофіполь. Для забезпечення реалізації прав мешканців вищезгаданого гуртожитку на приватизацію житла було створено комісію по приватизації, рішенням кмісії від 11.03.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про приватизацію у звязку з непроживанням з 2007 року в кімнатах №325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. Рішенням Теофіпольського райсуду від 21.12.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до селищної ради та встановлено, що вона фактично не проживала в будинку останніх 5 років. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в гуртожитку більше 6 місяців, просить на підставі ст 71 ЖК УРСР визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатами 325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34, просить на підставі ст 107 ЖК УРСР визнати його таким, що втрати право користування житловим приміщенням кімнатами 325,326 по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, пояснив, що він з 1998 року зареєстрований та проживає за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34, на кімнати в гуртожитку він не претендує, тому позов до нього безпідставний.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 1990 року вона зареєстрована за адресою смт Теофіполь вул Жовтнева 7 в кімнатах 325,326, оскільки ці кімнати надані її чоловікові рішенням ВАТ Теофіпольський цукровий завод, вона там проживала з сімєю, та сплачувала комунальні послуги. У звязку з тим, що її бабуся ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 захворіла, вона з 2007 року почала її доглядати, так як мати ОСОБА_4 не могла , оскільки також потребувала стороннього догляду, тому вона постійно у вільний від роботи час жила в с.Святець, а діти з чоловіком переїхали у збудований ним будинок. В цей час її попросила адміністрація заводу надати її кімнати у тимчасове користування ОСОБА_5, на що вона погодилася з умовою, що ОСОБА_5 звільнить кімнати за першою вимогою. Оскільки вона більше уваги приділяла бабусі та матері, ніж своїй сімї, то у них з чоловіком постійно виникали сварки, шлюбні відносини фактично припинилися, тому в будинок по вул Грушевського 34 вона навідувалася рідко, лише, щоб побачити дітей та допомогти їм по господарству. Після смерті бабусі у 2013 році чоловік заборонив забирати матір до себе в будинок, тому вона звернулася до ОСОБА_5 з вимогою звільнити її кімнати, однак та відмовилася у звязку з тим. що їй немає де жити. З 2014 року вона постійно зверталася до коменданта гуртожитку та до голови селищної ради з проханням допомогти їй вселитися у гуртожиток, однак ті відповідали : «ти сама вселила ОСОБА_5, то й сама її виселяй». Вважає причини непроживання в кімнатах 235,236 по вул Жовтневій 7 поважними, оскільки вона не могла залишити свою матір та бабусю напризволяще, а інших близьких родичів немає. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що бабуся ОСОБА_2 була інвалідом 1 групи, тривалий час лежала, а мати ОСОБА_6 була інвалідом 2 групи та також потребувала стороннього догляду, саме тому, відповідач, виконуючи свої обовязки по догляду за матірю та бабусею, змушена була жити в с.Святець і щодня їздити на роботу в смт Теофіполь, так як працювала на цукровому заводі. Відповідач надала право користування кімнатами у гуртожитку тимчасово ОСОБА_5, оскільки не знала, скільки часу їй потрібно буде доглядати за матірю та бабусею, вона не мала наміру виселятися з гуртожитку, про що свідчить і те, що в кладовці біля кімнат вона залишила свої особисті речі. В 2013 році померла бабуся і вона хотіла забрати матір в смт Тефіполь, однак чоловік був категорично проти, тому вона вирішила повернутися в гуртожиток, щоб проживати там з матірю. З 2014 року вона неодноразово зверталася до селищної ради про допомогу вселитися, однак замість цього, після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення перешкод та виселення, селищна рада подала позов про визнання її такою, що втратила право користування приміщенням. Вважає причини непровживання відповідача в гуртожитку поважними, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку, як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в результаті спору судом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що у звязку з тим, що її чоловік працював на цукровому заводі, то в 2007 році вона звернулася до адміністрації заводу з заявою надати їм кімнату у гуртожитку, однак їй відмовили у звязку з відсутністю вільних кімнат. Через деякий час їй запропонували тимчасово кімнати 325,326, які належали ОСОБА_2 з умовою, що вона їх звільнить за вимогою ОСОБА_2 Вона погодилася і з того часу вона з сімєю проживає у вказаних кімнатах, змінила двері та замок, так як ті двері, що були, були ненадійні. В 2015 році до неї звернулася ОСОБА_2 з вимогою виселитися з кімнат, однак вона не має змоги, оскільки іншого житла немає. В свекрухи та матері вона з сімєю жити не зможе, оскільки там немає місця. Вона неоднораово зверталася до голови селищної ради із заявами надати їй житло, однак отримувала відмову.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона виконує обовязки коменданта гуртожитку по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі вже тривалий час. В 2007 році до неї звернувся начальник жеку цукрового заводу, щоб вона підселила в кімнату ОСОБА_2 сімю ОСОБА_5, так як ОСОБА_1 з дітьми жив в своєму будинку, а ОСОБА_2 жила в с.Святець бо доглядала матір та бабу. Вона не погодилася, оскільки в гуртожиток підселяти неможна, тоді адміністрація заводу попросила ОСОБА_2 написати заяву про дозвіл на підселення, та написала таку заяву, а ОСОБА_5 зобовязалася виселитися за першою вимогою. Свої речі ОСОБА_2 зберігала в кладовці біля кімнат, ОСОБА_5 хотіла цією кладовкою користуватися, однак вона сказала, що лише з дозволу ОСОБА_2 В 2009 році ОСОБА_2 вперше звернулася до неї з проханням допомогти виселити ОСОБА_5, однак вона сказала, що сама повинна її виселити , бо дала згоду на вселення.

Свідок ОСОБА_8 показала, що вона живе у гуртожитку по вул Жовтневій 7. У цьому

ж гуртожитку жила і ОСОБА_2, однак вона поїхала у село доглядати матір, а в її кімнати поселилася ОСОБА_5 із сімєю. Час від часу ОСОБА_2 приходила у гуртожиток, а з 2014 року вона почала приходити регулярно у звязку з тим, що хотіла виселити ОСОБА_5. Тако ОСОБА_2 користувалася кладовкою в гуртожитку, ці кладовки виділялися тим, кому виділялися кімтати, після виселення з кімнат, кладовками користувалися інші громадяни, які вселялися у ці ж кімнати.

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона працює соціальним працівником в Теофіпольському територіальному центрі надання соціальних послуг. Вона тривалий час знає ОСОБА_2, оскільки згідно договору надавала допомогу спочатку її бабі ОСОБА_3, а зараз за оплачуваним договором і її матері ОСОБА_4 Згідно своїх обовязків, вона приходить до підопічних два рази в тиждень на одну годину. Баба була лежача, а ОСОБА_4 пересувається на милицях, тому вони не могли одна одну доглядати . Постійний догляд за ними здійснювала ОСОБА_2, однак вона працювала в смт Теофіполь і їздила туди на роботу, тому уклала договір з соціальною службою, щоб був постійний нагляд. Після смерті баби ОСОБА_2 сказала, що забере матір в Теофіполь, однак проти цього був її чоловік, тому вона так і продовжує доглядати за матірю в с.Святець

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_4 в с.Святець проживає через дорогу. ОСОБА_3 була лежача більше 15 років, а ОСОБА_4 ходить за допомогою милиць і нічого по господарству самостійно робити не може, тому догляд за ними здійснювала ОСОБА_2, яка постійно приїжджала в село. В той час, як ОСОБА_2 була на роботі, то просила і її подивитися до бабів, часом до них приходить і соціальний працівник. Час від часу в село приїжджають і діти ОСОБА_2, а чоловіка вона не бачила, бо вони посварені. Після смерті баби, ОСОБА_2 хотіла забрати матір в будинок в смт Теофіполь, в якому проживає її чоловік та діти, однак ОСОБА_1 був проти.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона проживає в смт Теофіполі по сусідству з ОСОБА_1. В будинку ще живуть його діти, ОСОБА_2 зявляється дуже рідко, оскільки доглядає матір в с.Святець. Між ОСОБА_1 постійно виникають сварки через те, що ОСОБА_2 доглядає матір, а ОСОБА_1 не хоче, щоб вона її привезла в смт Теофіполь.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягів з протоколів засідання профкому Теофіпольського цукрового заводу №32 від 20 січня 1988 року та № 57 від 11.08.1992 року ОСОБА_1Л, за його заявою в порядку черги виділено дві кімнати в гуртожитку. 01.10.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Теофіпольський цукровий завод» укладено угоду про оплату житлово-комунальних послуг, на її імя відкритий рахунок №909, ОСОБА_5 сплачує комунальні послуги по рахунку у звязку з підселенням (довідка ПАТ Теофіпольський цукровий завод від 15.02.2016 року), що також підтверджується заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 20.07.2007 року).

Згідно рішення сесії Теофіпольської селищної ради від 20 листопада 2012 року № 14-17/2012 та акту приймання-передачі від 25 липня 2013 року гуртожиток по вул.Жовтневій 7 у смт.Теофіполь перейшов у комунальну власність територіальної громади смт.Теофіполь. Згідно довідки Теофіпольського РС УДМС України в Хмельницькій області громадянка ОСОБА_2О, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 зареєстрований за адресою смт Теофіполь вул Грушевського 34. Відповідно одвідки ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» , ОСОБА_2 працює апаратником-сульфітувальником цеху №2.

Відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні донька, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, а також утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 була бабусею ОСОБА_2, а ОСОБА_4 є її матірю (що підтверджується свідоцтвами про народження та шлюб)

Згідно довідки до акту МСЕК №243701 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 дата обстеження 22.05.2012 p., група інвалідності перша А, інвалідність встановлено довічно, висновок - потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки №46 від 30.10.2015 р., виданої Святецькою сільською лікарською амбулаторією ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 хворіє з 2006 р. діагноз обмінно-дистрофічний поліатрит, цукровий діабет, хвора потребувала стороннього догляду Згідно Індивідуальної програми реабілітації інвалідів Старокостянтинівської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №351 від 13.02.2013 р., ОСОБА_4 інвалід другої групи перебуває на інвалідності з 2013 р. у графі 1. медична реабілітація, медичне обстеження зазначено, «Д» догляд по місцю проживання, технічні та інші засоби реабілітації, засоби пересування кімнатна коляска, палиці , милиці. Згідно Індивідуальної програми реабілітації інвалідів Старокостянтинівської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №167 від 02.04.2015 р. ОСОБА_4 інвалід першої групи Б перебуває на інвалідності з 2013 р. у графі 1. медична реабілітація, медичне обстеження зазначено, «Д» догляд по місцю проживання. Технічні та інші засоби реабілітації, засоби пересування, милиці. У графі соціальна та побутова реабілітація зазначено: потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки до акту МСЕК АВ №0538949 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, дата обстеження 01.04.2015 р. група інвалідності перша А, інвалідність встановлено довічно, висновок - потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки Теофіпольської районної лікарні, висновок №13 лікарської консультативної комісії виданої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, інвалід 1-ї групи, діагноз злукова хвороба органів черевної порожнини. Кіста головки підшлункової залози. Цукровий діабет, тип 2. Потребує постійного медикаментозного лікування.

Суд критично оцінює посилання позивача на рішення Теофіпольського райсуду від 21.12.2015 року як на доказ того, що відповідач ОСОБА_2 непроживала в гуртожитку без поважних причин, оскільки у зазначеній справі не встановлювалися поважні чи не поважні причини відсутності позивача за місцем реєстрації, а лише її право на приватизацію кімнат, в яких вона проживала, відповідно до вимог ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Суд також критично оцінює покази свідка ОСОБА_12 на які посилається позивач як на доказ того, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає в будинку по вул Грушевського 34, оскільки зазначений свідок по вул Грушевського в смт Теофіполі будинку немає, сам там постійно не проживає, а лише працює на городі, тому не може стверджувати, що ОСОБА_2 постійно проживає в зазначеному будинку .

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 з 2007 року не проживає у кімнатах №325 та 326 в гуртожитку за адресою смт Теофіполь вул Жовтнева 7 з поважних причин, оскільки здійснює догляд за престарілою матірю інвалідом, яка потребує постійного догляду , тому позов в частині визнання її такою, що втратила право користування цими кімнатами є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Оскільки в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнав, і це підтверджується дослідженими доказами, що він зареєстрований за адресою смт Теофіполь, вул Грушевського 34, в будинку, який належить йому на праві власності (витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно) і постійно проживає у ньому, то суд вважає необхідним в цій частині позов задовольнити та визнати його таким, що втратив право користування кімнатами №325,326 в гуртожитку по вул Жовтневій 7 в смт Теофіполі.

Виходячи з наведеного, керуючись, ст. 71,72,102, 107 ЖК УРСР , ст. 10, 88, 212-215, 218, ЦПК України, районний суд

вирішив:

позов Теофіпольської селищної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_13, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою вул. Жовтнева 7, смт. Теофіполь, Хмельницької області кімнати № 325, 326 та стягнути з нього на користь Теофіпольської селищної ради 609 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: