БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/463/16-ц
провадження № 2/361/992/16
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Броварах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ВУСО», про стягнення суми на відшкодування шкоди, заподіяної в ДТП,

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 18772,77 грн. на відшкодування непокритої страховою виплатою майнової шкоди, заподіяної його майну - автомобілю, пошкодженому в ДТП 24.09.2015р. з вини водія ОСОБА_3, а також витрати на проведення експертного дослідження і витрати, повязані розглядом даної справи. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником транспортного засобу автомобілю Пежо 407 д.н.з.НОМЕР_1, який був пошкоджений в ДТП, що мала місце 24.09.2015р. по вул. Незалежності 28-а в м. Бровари з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем ДАФ д.н.з.АІ88453СН і здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача. Дана ДТП визнана страховим випадком, і за договором між страхувальником ОСОБА_2 і страховиком ПрАТ «СК ВУСО», яким був забезпечений належний відповідачу транспортний засіб, за даним страховим випадком страховик ВУСО нарахував і виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 2404,67грн. Натомість за висновком про вартість майнової шкоди вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля позивача визначена в сумі 20926грн. 24коп., тому вважає, що відповідач повинен сплатити йому різницю між страховою виплатою і дійсною вартістю відновлювального ремонту на підставі ст.1194 ЦК України. Відшкодування в розмірі франшизи 1000грн. позивач від відповідача отримав. Пред'явлення вимог до відповідача ФОП ОСОБА_2 позивач вмотивував тим, що ОСОБА_2 є власником автомобілю і законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким йому заподіяно шкоду, тому несе відповідальність за заподіяну шкоду з підстав, передбачених ст..1187 ЦК України. Крім того, він є зобовязаним відшкодувати шкоду з підстав, передбачених ст.1172 ЦК України, оскільки шкода заподіяна його водієм ОСОБА_3, який керував транспортним засобом, виконуючи роботи по перевезенню вантажів, тобто в межах зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, тобто фактично працюючи на приватного підприємця ОСОБА_2.

При з'ясуванні і уточненні позиції позивача в даній справі з приводу наявного у позивача права і можливості предявити позовні вимоги до інших осіб (страховика і водія), які залучені до участі у справі у якості третіх осіб, позивач і його представник не заявили клопотань про залучення вказаних осіб (водія і страховика) до участі у справі в якості відповідачів (співвідповідачів), наполягаючи на розгляді справи у визначеному ним складі, тобто на стягненні завданої шкоди безпосередньо з відповідача ФОП ОСОБА_2.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 позов до нього не визнав. Не заперечуючи самого факту ДТП з участю належного йому на праві власності автомобіля ДАФ під керуванням ОСОБА_3 і факту пошкодження автомобіля позивача, і не оспорюючи визначеного розміру вартості відновлювального ремонту у Висновку, наданому позивачем, відповідач не погодився з тим, що саме він є відповідальним за завдану шкоду, і вважає, що в даному випадку відсутні підстави для покладення на нього майнової відповідальності, оскільки він не є винним у ДТП і у заподіянні шкоди позивачу; що винним у заподіянні шкоди є водій Рудий, який керував автомобілем станом на ДТП на законних підставах - хоча і за його згодою, але не у звязку з виконанням водієм трудових обовязків і не у звязку зі здійсненням ним підприємницької діяльності. Вважає, що шкоду в даному випадку повинен відшкодувати страховик, оскільки розмір шкоди не перевищує ліміту страхової відповідальності, а в разі недостатності страхової виплати - в іншій частині відповідати за заподіяну шкоду повинен сам водій, як безпосередній заподіювач шкоди.

Третя особа ОСОБА_3 позов визнав частково, не оспорює факту ДТП і його вини в ДТП, факту пошкодження в ДТП автомобіля, належного позивачу, і не оспорює того, що заподіювачем шкоди і відповідальним за шкоду в даному випадку є він, а не відповідач ОСОБА_2, але в межах, що перевищують ліміт, передбачений в страховому полісі. Вважає, що в даному випадку страховик виплатив замало, і позивач повинен всі претензії предявити до страховика. З приводу стосунків між ним і відповідачем пояснив, що автомобіль йому передав відповідач разом з усіма необхідними для керування автомобілем документами, станом на момент ДТП він дійсно приїжджав до заводу для завантаження вантажу і для перевезення його іншій особі, не для відповідача, і що він не перебуває у трудових стосунках з відповідачем, не працює на нього і ніяких договорів з цього приводу з відповідачем не укладав.

Третя особа 2 ПрАТ «СК «ВУСО» у судове засідання уповноваженого представника не направила, подала письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що страхова компанія виконала перед позивачем свої зобовязання у повному обсязі, сплатила суму страхового відшкодування, визначену на підставі розрахунку вартості відновлюваного ремонту за виключенням вартості молдінгу двері та фарбування двері з матеріалами фарбування, суми ПДВ і франшизи, всього в розмірі 2404,67грн.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2015 р. ОСОБА_3 визнано винним у даній дорожньо транспортній пригоді, в порушенні правил дорожнього руху, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

З постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а також з довідки про ДТП встановлено, що 24 вересня 2015 р. сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки «Пежо 407», д/н/з НОМЕР_4, належного ОСОБА_1 У ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС007031 вбачається, що автомобіль марки «Пежо 407», д/н/з НОМЕР_4, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 746161 і полісу обовязкового страхування АІ № 7783002 вбачається, що власником і страхувальником транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_5, з напівпричепом «Floor», д.н.з. НОМЕР_6, є ОСОБА_2.

Згідно наданого страхового полісу- між страховиком ПрАТ СК ВУСО і страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір страхування цивільної відповідальності, строк дії договору з 24.02.2015р. по 23.02.2016р., забезпечений наземний колісний транспортний засіб- автомобіль «DAF», д.н.з. НОМЕР_5, з напівпричепом «Floor», д.н.з. НОМЕР_6. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000грн., франшиза -1000грн. Даним договором застрахована цивільна відповідальність за першим типом страхування, тобто відповідальність інших осіб, які керуватимуть даним транспортним засобом з законних підстав.

З посвідчення водія ОСОБА_3 видно, що він має категорію, відповідну до керування даним видом транспортного засобу. Як пояснив водій ОСОБА_3, він керував автомобілем, маючи при собі всі необхідні документи, зокрема свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля і причепа) і посвідчення водія відповідної категорії. З даного факту, з пояснень третьої особи, а також з факту притягнення водія до адмін. відповідальності за ст.124 КУпАП слід дійти висновку, що водій володів (керував) автомобілем на законних підставах.

12.11.2015р. ОСОБА_1 подано заяву страховику СК ВУСО з повідомленням про страховий випадок і про виплату страхового відшкодування. Вимоги закону і договору про своєчасне повідомлення страховика про страховий випадок страхувальником дотримані.

З протоколу огляду «Пежо 407», д/н/з НОМЕР_4, від 28.09.2015р. , складеного ПрАТ СК ВУСО, в ньому зазначено перелік пошкоджених деталей та елементів автомобілю, зокрема в ньому зазначено, що пошкоджені переднє ліве крило та двері, молдінг двері, та інші пошкодження, в тому числі двері передні ліві і молдінг підлягають заміні і фарбуванню.

Згідно виписки з рахунку позивача йому перераховано на картковий рахунок від ПрАТ СК ВУСО 27.11.2015р. страхове відшкодування 2404,67грн.

З пояснень третьої особи ВУСО видно, що розмір страхового відшкодування був визначений , виходячи з вартості необхідного відновлювального ремонту, розрахованого ТОВ «Експерт». 6533,91грн.. з урахуванням зносу, з виключенням молдінгу двері ПЛ та фарбування двері ПЛ з матеріалам фарбування на загальну суму 2448грн. у звязку з тим, що дані деталі мають пошкодження, які не повязані з подією (на підставі акту огляду від 28.09.2015р.)., за мінусом франшизи 1000грн.. і суму виплати було зменшено на суму ПДВ, оскільки виплата здійснювалась безпосередньо на рахунок потерпілого.

Згідно наряду - замовленню №зн-П037509 сервісного центру «Пежо» вартість відновлювального ремонту від пошкоджень передньої лівої двері з іншими необхідними роботами становить 19475,96грн. без ПДВ, 23371,15грн. з ПДВ.

Згідно Висновку про вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю транспортного засобу №899/12-15 від 6.01.2016р. ринкова вартість автомобіля до ДТП -246358,35грн. , вартість відновлювального ремонту без врахування зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження- 20926,24грн., величина зносу -0,65, вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля Пежо 407, становить - 10064,78грн.

З протоколу огляду транспортного засобу оцінщиком видно, що двері і молдінг підлягають заміні і фарбуванню.

Згідно договору про проведення експертної оцінки вартості матеріальної шкоди - вартість робіт 700грн.. сплачена позивачем.

5.01.2016р. позивач направив вимогу відповідачу про сплату різниці між страховим відшкодуванням і визначеною вартістю відновлювального ремонту.

11.02.2016р. ОСОБА_2 надав відповідь ОСОБА_1 на його вимогу, в якій рекомендував звернутись з даного питання до страховика, з яким укладено договір страхування.

Ні позивач, ні інші особи, чиїх інтересів стосувалось дане страхове відшкодування, вказане рішення страховика (щодо визначення розміру відшкодування) не оспорили, в тому числі позивач.

З наведених вище доказів, встановлено, що мала місце ДТП, в даній ДТП був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль. Винним в ДТП визнано водія ОСОБА_3, тобто встановлено вину третьої особи ОСОБА_3 в заподіянні майнової шкоди позивачу.

Також встановлено, що існує договір страхування цивільно - правової відповідальності, яким забезпечений автомобіль (учасник ДТП), належний відповідачу страхувальнику на праві власності, і даним договором застрахована відповідальність водія, який керує забезпеченим автомобілем на законних підставах, тобто в тому числі і водія ОСОБА_3 , винного в даній ДТП. Дана ДТП є страховим випадком.

Таким чином, між позивачем і водієм, винуватим в ДТП, виникли правовідносини з приводу заподіяння шкоди і обовязку по її відшкодуванню, врегульовані в главі 82 ЦК України. Крім того, у страховика як перед страхувальником і водієм, чия відповідальність застрахована, так і перед потерпілим, з даного страхового випадку виникли певні зобовязання на підставі договору страхування. Тому спірні правовідносини регулюються також нормами законодавства, що регулює договірні відносини в галузі страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну особи відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України , шкода , завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляд справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.6 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів своєї відповідальності відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю , здоровю , майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону - у звязку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу наведених вище норм закону, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для покладення відповідальності за заподіяну позивачу шкоду на відповідача.

При визначенні особи, відповідальної за заподіяну шкоду, слід виходити з наступного:

Правовідносини між потерпілим і заподіювачем шкоди в даному випадку регулюються статтею 1188 ЦК України, згідно якої - відповідальним за завдану позивачу шкоду є водій, винуватий в ДТП і відповідно винуватий у заподіянні шкоди майну позивача, а не власник автомобіля, як це помилково визначив позивач.

З врахуванням наявності страхового полісу і того, що дана ДТП є страховим випадком, обов'язок по відшкодуванню завданої потерпілому матеріальної шкоди у даному випадку покладається на страховика, в межах прийняття ним на себе зобовязань за договором про страхування, а в частині, не покритій страховим відшкодуванням, в тому числі в розмірі передбаченої договором франшизи, шкода підлягає відшкодуванню безпосередньо заподіювачем шкоди тобто водієм, винним в ДТП.

Позивач як на підставу покладення відповідальності на відповідача посилається на те, що саме відповідач є власником і законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, і за правилами, передбаченими статтею 1187 ЦК України, відповідає за заподіяну цим джерелом шкоду. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, законним володільцем даного транспортного засобу станом на момент ДТП була інша особа - третя особа ОСОБА_3, який керував і відповідно володів автомобілем на законних підставах, маючи всі відповідні документи і зокрема маючи необхідну категорії водія.

Крім того, відносини між потерпілим і заподіювачем шкоди в даному випадку регулюються конкретною нормою закону - статтею 1188 ЦК України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Оскільки винною особою в даному випадку є водій ОСОБА_3. то саме він і є особою, відповідальною перед потерпілим за заподіяну з його вини шкоду. І в даному випадку відповідач не повинен доводити відсутності його вини.

Позивач також як на підставу покладення відповідальності на відповідача посилається на ст.1172 ЦК України, мотивуючи тим, що відповідач є ФОП, вид підприємницької діяльності вантажоперевезення; він є власником вантажного автомобілю; він не має посвідчення водія відповідної категорії; ДТП сталась перед воротами заїзду на територію підприємства; при ДТП вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_3 приїхав до підприємства з метою завантаження вантажу (будівельних матеріалів) і його подальшого перевезення, і такі приїзди на дане підприємство мали місце неодноразово; - що у сукупності, на думку позивача, доказує той факт, що водій ОСОБА_3 працював на ФОП ОСОБА_2, виконував свої трудові обовязки за дорученням ФОП ОСОБА_2.

З цього приводу позивач надав такі докази:

З витягу з ЄДР юридичних осіб і фіз.осіб підприємців видно, що ОСОБА_2 зареєстрований з 22.07.2013р. я ФОП, види діяльності оптова торгівля деревиною, буд.матеріалами, санітарно- технічним обладнанням, роздрібна торгівля залізними виробами, буд.матеріалами та сан.технічним обладнанням в спеціалізованих магазинах, вантажний автомобільний транспорт (основний).

З відповіді ТОВ «Орієнтир- буделемент» на запит позивача автомобіль ДАФ н.з. АІ8453СН знаходився на території заводу дрібних стінових будівельних блоків т.м. «Стоунлайт» - ТОВ «Орієнтир- буделемент» за адресою м. Бровари, вул.Незалежності, 28-а, з метою завантаження та подальшої доставки вантажу покупцям (замовникам перевезення). На тому ж автомобілі під керуванням того ж водія ОСОБА_3 здійснювались завантаження товару також 18.09.2015р. та 25.09.2015р.

Згідно заявки від 17.09.2015р. ТОВ «Енергія корм» м. Полтава, просив завантажити автомобіль стінових блоків, водій ОСОБА_3, автомобіль ДАФ, рахунок від 6.08.2015р. на ОСОБА_4 оплачено, директор Стадник.

Згідно реєстраційної картки до замовлення покупця від 24.09.2015р. №26570 - водій ОСОБА_3 гарантував, що блоки газобетонні , які отримані ним згідно заявки, будуть ним доставлені за адресою Попельня, і що він несе повну відповідальність за вантаж під час його транспортування до місця розвантаження.

Згідно реєстраційної картки до замовлення покупця від 25.09.2015р.,- водій ОСОБА_3 гарантував, що блоки газобетонні , які отримані ним згідно заявки №26650, оплачені Буд - Верт, будуть ним доставлені за адресою Синяк, і що він несе повну відповідальність за вантаж під час його транспортування до місця розвантаження.

Як видно з вказаних документів, в них зазначені замовники, відмінні від ФОП ОСОБА_2, і в них відсутня будь-яка інформація, яка б доводила відношення ФОП ОСОБА_2 до даних завантажень, замовлень і перевезень вантажу; а сам факт використання для перевезення вантажу і для виконання замовлень інших осіб на автомобілі, що належить йому на праві власності, не достатній для висновку, що ОСОБА_2 станом на день ДТП на даному автомобілі здійснював свою підприємницьку діяльність через свого працівника - водія ОСОБА_3, і не є достатнім і належним доказом наявності між відповідачем ФОП ОСОБА_2 і водієм ОСОБА_3 трудових відносин, відповідальність з яких передбачена в статті 1172 ЦК України.

Тому підстав для покладення на відповідача ФОП ОСОБА_2 чи на фізичну особу ОСОБА_2 відповідальності за заподіяну позивачу шкоду, передбачених ст.1172 ЦК, - в даному випадку нема.

Своє право на предявлення позову до страховика і до заподіювача шкоди (водія, винуватого в ДТП) позивач не реалізував і таким правом, передбаченим ст.33 ЦПК України, під час розгляду справи по суті, не скористався.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Згідно ст.3 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Спосіб захисту своїх прав обирає для себе позивач, і суд не може замість нього визначати спосіб звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України, - суд, приймаючи рішення, повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, і якщо були порушені, то ким.

В межах заявлених позовних вимог, судом не встановлено порушення прав позивача з боку визначеного ним відповідача. І не встановлено законних підстав для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу. Тому у позові, в межах заявлених позовних вимог і визначеного позивачем конкретного відповідача, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.1166, 1188, 1192 ЦК України, Постановою ВССУ №4 від 1.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст.10, 11, ст.ст. 213, 214, 215 , 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, про стягнення суми на відшкодування шкоди, заподіяної в ДТП, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайоний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова