Справа № 527/401/16-ц
провадження 2/527/193/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

при секретареві судового засідання Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 50254,86 гривень. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № PLXRRX11610051 від 18.03.2007 року ОСОБА_1 18.03.2007 року отримала кредит у розмірі 3118.80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.У звязку з невиконанням зобов'язань за кредитнимим договором Відповідач станом на 12.02.2016 року має заборгованість - 81381,99 грн., яка складається з наступного:

-15397,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2049,12 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-63935,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 33996,41 грн, яка була задоволена рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.02.2011 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», різниця становить 47385,58 грн.,

а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківськихпослуг:

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-2369,28 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, заборгованність до стягнення становить - 50254,86 грн.

До судового засідання представник позивача направив заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у письмових запереченням на позов, прохали застосувати наслідки спливу строку позовної давності, підписання Умов із збільшеними строками позовної давності заперечили.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № PLXRRX11610051 від 18.03.2007 року ОСОБА_1 18.03.2007 року отримала кредит у розмірі 3118.80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до заяви позичальника банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 3118,80 грн. на строк 18 місяців строк із 18.03.2007 року по 18.09.2008 року включно .

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав кредит у розмірі 3118,80 грн., однак допустила порушення зобов'язань по кредитному договору, та станом на 12.02.2016 року заборгованість не погасила, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка", при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу , але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу .

Згідно п. 5.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам "Розстрочка" , при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 12.02.2016 року ( з урахуванням уточненої позовної заяви) виникла заборгованість за кредитом у розмірі 50254,86 грн., яка складається з наступного: 15397,29 грн. - заборгованість по процентах, 2049,12 грн. - заборгованість по комісії, 29939,17 грн. - заборгованість по пені, а також штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 2369,28 грн. (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється в один рік (ст.258 ЦК України ).

Відповідно до ст. 253 ЦК України , перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК України.

Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснитися позичальником протягом 18 місяців: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 13 по 18 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 304, 27 грн. для погашення заборгованості за кредитом, остаточно до 18.09.2008 року, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань.

Разом з тим, з наданого суду розрахунку заборгованості за договором № PLXRRX11610051 від 18.03.2007 року вбачається, що ОСОБА_1 останній раз був здійснений платіж в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом 20.01.2012 року, що є перериванням строку позовної давності .

Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 20.01.2012 року і закінчується 20.01.2015 року.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) визначений термін позовної давності за вимогами по сплаті кредиту, відсотків, винагороди, пені і штрафів становить 5 років.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому, суд звертає увагу, що в підписаних відповідачем заяві позичальника не міститься умов про збільшення строку позовної давності по даним правовідносинам, а Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не містять підпису позичальника. Суду також не надано іншого письмового договору про збільшення строку позовної давності, підписаного з боку відповідача. Сам відповідач збільшення строку позовної давності категорично заперечувала, а тому суд не приймає до уваги п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) щодо збільшення строку позовної давності по поверненню кредиту до 5 років, як такі, що надані суду без підпису відповідача, а отже не є складовою частиною підписаного між сторонами договору, що відповідає правовому висновку зробленому Верховним судом України у Постанові від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15.

Крім того, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») в п. 4.2 зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються Позичальником окремо понад зазначену в Заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом с несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Разом з тим, в підписаній відповідачем ОСОБА_1 Заяві позичальника зазначено, що відповідно до п. 4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Таким чином, зміст доданих до позовної заяви Умов надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) суперечить змісту підписаної відповідачем ОСОБА_1 Заяви позичальника, яка є невід'ємною частиною договору кредиту № PLXRRX11610051 від 18.03.2007 року.

Тобто, суду не подано належних та допустимих доказів на підтвердження змісту редакції Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), яка діяла на момент укладення договору кредиту з ОСОБА_1 Відсутність підпису відповідача на самих умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції, з будь-яким строком позовної давності та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

За таких обставин, зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Враховуючи викладене, посилання щодо збільшення строку позовної давності по спірним правовідносинам в судовому засіданні належними доказами не підтверджено, а тому судом до уваги не приймаються.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 24.02.2016 року, із пропуском строку позовної давності звернення до суду, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв»язку зі спливом строку позовної давності.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 256-267, 526, 536, 611, 625, 1049, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька