АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/495/16 Головуючий 1 інст. - Золотарьова Л.І.
Справа № 640/6748/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» лютого 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 17 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № К-12/3295.

Відповідно до умов договору кредитор зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 585000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Зазначив, що 17 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-12/3298, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1 обов'язків, які виникли на підставі договору та відповідають перед банком за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до товариства перейшло право вимоги первісного кредитора за кредитним договором та договором забезпечення.

Банк свої зобов'язання виконав.

У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 01.03.2015 року мала прострочену заборгованість, а саме за кредитом в розмірі 190734,07 грн., за відсотками - 34475,80 грн., по комісії -2860,95 грн., пенею - 5357,45 грн.

Вказав, що на виконання умов договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість в сумі 233428,27 грн., а саме за кредитом - 190734,07 грн., за відсотками - 34475,80 грн., по комісії - 2860,95 грн., пенею за останній рік - 5357,45 грн., стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 2334,28 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» - відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором кошти сплачувались несвоєчасно та не в повному обсязі; що частково сплачена заборгованість чітко відображена в розрахунку заборгованості; що квитанції про часткове погашення заборгованості відображені та враховані в розрахунку; що несвоєчасність погашення заборгованості пов'язана з існуючою у боржників раніше сумою боргу; що погашена заборгованість була станом на 01.12.2013 року, проте від сплати кредиту повністю боржників ніхто не звільняв.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів про існування у відповідачів заборгованості в розмірі 233428,27 грн.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № К-12/3295 строком до 14 вересня 2027 року із процентною ставкою 14, 5 % річних та між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» і ОСОБА_2 - договір поруки № П-12/3298. Банк свої зобов'язання виконав. ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 585000,00 грн. та зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «АК Промінвестбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до товариства перейшло право вимоги первісного кредитора за кредитним договором та договором забезпечення.

14 січня 2015 року на адресу боржника та поручителя відправлено вимогу про досудове регулювання спору, (а. с. 22, 23). Однак, даних про отримання цих вимог матеріали справи не містять. Також, матеріали справи не містять даних про те, що вимоги про досудове регулювання спору направлялися банком на адресу боржника та поручителя.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що оскільки зобов'язання проведено належним чином, воно припиняється, є необгрунтованими.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості, на яку перейшло право вимоги у відповідача станом на 17 грудня 2012 року склала: по строковій сумі кредиту - 404492, 58 грн., по простроченій сумі кредиту - 4876, 00 грн., по строкових процентах - 135226, 49 грн.

Відповідно до пункту 3.7. зазначеного договору за наявності заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, сторони встановлюють наступну черговість погашення позичальником заборгованості за цим договором : нараховані та не сплачені в строк проценти; нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; неустойка та збитки, що виплачуються понад неустойку. Задоволення вимог кожної наступної черги здійснюється після повної сплати позичальником суми заборгованості за попередньою чергою. Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

Як вбачається з матеріалів справи починаючи з лютого 2013 року ОСОБА_1 погашала кредит частками, однак заборгованість зростала і грошові кошти зараховувались згідно встановленої черговості.

Так, сплачені у лютому 2013 року ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000,00 грн. були зараховані для погашення заборгованості за процентами, у червні 2013 року - 152215,71 грн. зараховані для погашення заборгованості за процентами та 7784, 29 грн. зараховані для погашення комісії, у листопаді 2013 року - 218634, 51 грн. зараховані для погашення заборгованості за тілом кредиту, 24888, 43 грн. зараховані для погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, 6769,01 грн. зараховані для погашення комісії, 6418, 62 грн. - зараховані для погашення пені.

У зв'язку з тим, що задоволення вимог кожної наступної черги здійснювалося після повної сплати позичальником суми заборгованості за попередньою чергою, у ОСОБА_1 станом на березень 2015 року виникла заборгованість, яка склала 233493, 40 грн., з яких за тілом кредиту - 190734, 07 грн.; за відсотками за користування кредитом - 34475, 80 грн.; за комісією -2860, 95 грн., пеня - 5422, 58 грн., (а. с. 21), тому доводи представника ОСОБА_1 щодо того, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 погашено в повному обсязі є безпідставними.

Відповідно до с. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень п. п. 2.1., 2.2. договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі. У випадку невиконання або прострочення позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

Виходячи з вимог ст. ст. 525, 526, 520 ЦК України та того, що строк договору не сплинув, що до теперішнього часу заборгованість за кредитом не погашена, вона підлягає стягненню з боржника та поручителя, відповідальність яких за договором поруки є солідарною.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому стягненню підлягає сума, зазначена в позові - 233428, 27 грн., а не сума, яка зазначена в розрахунку - 233493, 40 грн., яка зменшена позивачем в позові за рахунок пені з 5422, 58 грн. до 5357, 45 грн.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки в порушення вимог ст. 212 - 214 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактично обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору в сумі 4901, 99 грн. (2334, 28 грн. за подачу позову + 2567, 71 грн. за подачу апеляційної скарги) вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 2450, 99 грн. з кожного, а не солідарно, як просив позивач.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2. ч. 1. ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 42759,33 грн. заборгованості за договором про іпотечний кредит № К-12/3295 солідарно та судовий збір в сумі 4901, 99 грн. по 2450, 99 грн. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії