АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5832/15-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/404/К/16 ОСОБА_1.
Категорія № 54( І ) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відкремлений структурний підрозділ «Вагонне депо Мудрьона», в теперішній час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» регіональна філія «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відкремлений структурний підрозділ «Вагонне депо Мудрьона» (надалі ДП«Придніпровська залізниця» ВСП «Вагонне депо Мудрьона») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача з 18.08.2000 року, на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду експериментального цеху відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона». 17.06.2015 він приступив до роботи о 8 год. 00 хв., відпрацювавши 8 годин за графіком, при роботі з п'ятиденним робочим тижнем, залишив своє робоче місце приблизно о 17 год. 05 хв., попередивши при цьому в.о. майстра з ремонту устаткування ОСОБА_5 про необхідність негайного звернення за медичною допомогою у зв'язку з гострим зубним болем.

Наказом № 218/ос від 02.07.2015 року позивач було звільнено з займаної посади, па підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулу він не здійснював, а обставини його звільнення він повязує з неприязним особистим ставленням до нього начальника депо ОСОБА_6

Враховуючи зазначене просив суд, поновити його на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду експериментального цеху відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування всіх обставин у справі.

Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було досліджено факту поважності причин відсутності працівника на робочому місці, не надано для ознайомлення та підписання акту про відсутність працівника та не перевірені пояснення позивача підстав відсутності на робочому місці. Крім того, суд не звернув уваги і на той факт, що після вказаних подій у позивача стався серцевий напад і він у період з 18.06.2015 року по 24.06.2015 рік знаходився на лікуванні, лікарняний лист прийнятий та оплачений відповідачем у повному обсязі. 25.06.2015 року позивач вийшов на робоче місце та продовжив працювати на підприємстві відповідача, на раніше зайнятій посаді, і тільки 02.07.2015 року був звільнений з роботи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, заперечень та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні прозову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив 17.06.2015 прогул без поважних причин, і його звільнення з цих підстав проведено відповідно до вимог трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працював у відповідача з 18.08.2000 року. На момент звільнення обіймав посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду експериментального цеху відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 02.07.2015 № Пр.-28 прийнято рішення про надання згоди адміністрації на звільнення ОСОБА_2 за прогул без поважних причин (а.с. 64-66).

Наказом № 218/ос від 02.07.2015 року його звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за скоєння прогулу без поважної причини (а.с.4).

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підставою для звільнення за прогул є відсутність працівника протягом трьох і більше годин на робочому місці без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» також розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом вважається відсутність працівника без поважних причин на роботі протягом усього робочого дня. До прогулу прирівнюють відсутність працівника без поважних причин на роботі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Не може вважатися прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу. Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обовязкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо.

У разі виникнення спору про звільнення, розглядаючи даний спір, суд оцінює причини поважності відсутності на роботі працівника.

В свою чергу обов'язок доводити поважність причин відсутності на роботі покладений на працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме графіків роботи працівників дільниці з ремонту устаткування (експериментальний цех) «Вагонного депо Мудрьона» на січень, лютий, березень, квітень, травень червень 2015 року ОСОБА_2М працював у зміну (а.с. 38, 39, 40, 41, 42, 43)

Згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» державного підприємства «Придніпровська залізниця» затвердженими конференцією трудового колективу 19 березня 2015 року встановлено різновид робочого часу в тому числі змінами. На дільниці з ремонту устаткування, слюсар ремонтник працює в зміну з 8.00 год. до 20.00 год. перерва з 12.00 до 13.00 год. 1 зміна та з 20.00 год. до 08.00 год. перерва з 24.00 до 01.00 год. 2 зміна (а.с. 44-56).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що він 17.06.2015 він приступив до роботи о 8 год. 00 хв., відпрацювавши 8 годин за графіком, при роботі з п'ятиденним робочим тижнем, залишив своє робоче місце приблизно о 17 год. 05 хв., попередивши при цьому в.о. майстра з ремонту устаткування ОСОБА_5 про необхідність негайного звернення за медичною допомогою у зв'язку з гострим зубним болем. Однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав.

Так, факт допущення ОСОБА_2 17.06.2015 року прогулу без поважних причин підтверджується сукупністю доказів: актом ВСП «Вагонне депо Мудрьона» складеним о 16 год. 30 хв. від 17.06.2015 за підписом в.о. головного механіка, пом. начальника з кадрових питань, розподілювача робіт, за змістом якого при перевірці стану дотримання працівниками депо трудової дисципліни виявлена відсутність на робочому місці і на території підприємства слюсаря ремонтника експериментального цеху ОСОБА_2 о 16 год. 30 хв. (робоча зміна з 08.00 до 20.00); актом від 17.06.2015 о 19 год. 50 хв. за підписом в.о. майстра вагоноскладальної дільниці, майстра, слюсаря-ремонтника зафіксована відсутність на робочому місці слюсаря-ремонтника експериментального цеху ОСОБА_2 який 17.06.2015 в свою робочу зміну був відсутній на робочому місці та на території підприємства з 16 год. 30 хв. до 20.00 год.; доповідною запискою в.о. в.м. ОСОБА_5 від 18.06.2015 наданої на імя начальника депо ОСОБА_6 з якої вбачається, що позивач 17.06.2015 з 16 год. 30 хв. не перебував на робочому місці та на території підприємства, про відлучення його з роботи не повідомляв; пояснювальної записки ОСОБА_2, відповідно до якої він 17.06.2015 о 17.00 год. пішов з території підприємства в стоматологічний кабінет, майстра не попереджав (а.с. 61).

Також факт відсутності ОСОБА_2 на роботі підтверджений показами свідків в суді першої інстанції ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З метою всебічного розгляду справи, перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_2, було здійснено виклик до суду свідків, покази яких, на думку позивача, могли б довести, що позивач прогул не здійснював та повідомив своє керівництво про те, що він у звязку із гострим зубним болем повинен був відвідати стоматологічний кабінет.

Однак, свідки, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи на 17.02.2016 року, до зали суду не зявились та надали апеляційному суду письмові заяви про те що їм невідомі будь-які обставини, що стосуються даної справи. Позивачем жодних клопотань з цього приводу не заявлялось, як і не були спростовані покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції.

Крім того, позивачем до апеляційної скарги була надана довідка від лікаря ФОП ОСОБА_11, без печатки, датована 18.06.2015 року, відповідно до змісту якої вбачається що ОСОБА_2 17.06.2015 року о 17 год. 30 хв. звертався до приватної стоматологічної клініки. (а.с. 205)

Однак достовірність вказаної довідки ОСОБА_2, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, не довів. Як вбачається із пояснень самого позивача вказаний в довідці лікар закінчив свою практику та виїхав за межі України. Його помічниця, в свою чергу, також відмовилась давати свідчення у залі суду. Будь-яких інших доказів звернення позивача до лікаря (платіжних документів про сплату послуг приватного лікаря, запис в журналі обліку хворих та інше) суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, позивачем не доведено поважності причин його відсутності на робочому місці 17.06.2015 року з 16 год. 30хв.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він залишив своє робоче місце попередивши при цьому в.о. майстра з ремонту устаткування ОСОБА_5 матеріалами справи не підтверджено, як і не доведено цей факт в суді апеляційної інстанції.

Факт виходу позивача на роботу після лікарняного та продовження його роботи на підприємстві відповідача, на раніше зайнятій посаді до 02.07.2015 року, в даному випадку не має правового значення, оскільки не стосується предмету спору, а саме вчинення позивачем прогулу 17.06.2015 року без поважних причин.

Обставини викладені в апеляційній скарзі були предметом розгляду суду першої інстанції , їм дана належна оцінка, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки інших доказів апеляційна скарга не містить, які б спростовували висновки суду першої інстанції .

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_12