АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5202/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Київміськбуд», треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Публічне акціонерне товариство «Київметробуд», Підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солстрой», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Київміськбуд» (далі ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд»), треті особи: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПАТ «Київметробуд», Підприємство об'єднання громадян «Промактивгруп», ТОВ «Солстрой», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В лютому 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення даного позову шляхом заборони відповідачу ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» здійснювати будь-які дії по будівництву житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_1 до закінчення судового провадження та вирішення справи по суті спору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» - Грубницька Н.Г. скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія судів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений вид забезпечення позову є таким, що перешкоджатиме господарській діяльності юридичної особи-відповідача та що позивач шляхом забезпечення цивільного позову фактично просить ухвалити рішення щодо заявлених ним позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Оскільки предметом спору є зобов'язання припинити будівництво житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, можуть перешкоджати здійсненню господарської діяльності ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» та зачіпають права інших осіб.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, клопотання щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» здійснювати будь-які дії по будівництву житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями є тотожним по змісту п.2 прохальної частини позовної заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: