АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/994/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-001/131/2007 від 07 липня 2007 року, яка станом на 02 липня 2013 року складає 152 782,98 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 221 194,36 грн., та включає в себе: залишок заборгованості за кредитом в сумі 122 127,34 доларів США; відсотки за користування кредитом в сумі 30 655,64 доларів США; пеню в сумі 4 457 359,43 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PCL-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 62,70 кв.м., житловою площею 38,60 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, та належить відповідачам на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації 20 липня 2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 20 липня 2007 року за №39839 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 06 серпня 2007 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу за №5815, шляхом проведення прилюдних торгів у межах Закону України «Про виконавче провадження», з початковою ціною реалізації 1 052 811,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто частково, в рівних долях з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 3441,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що судом не було застосовано положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких у задоволенні позову слід відмовити. Також зазначає, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі орган опіки та піклування, як захисника малолітньої дитини, яка має право користування спірною квартирою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_9 в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та особисто ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ML-001/131/2007, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 125 000,00 доларів США на строк 366 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 5,99 % річних + FIDR (т.1, а.с.8-11).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PCL-001/131/2007, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,70 кв.м. (т.1, а.с.21-24).

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором № ML-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02 липня 2013 року становила 152 782,98 доларів США, з яких: 1 22 127,34 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 30 655,64 доларів США -відсотки за користування кредитом, 4 457 359,43 грн. - пеня.

Також, судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 (т.1, а.с.39-51).

Листами від 03 липня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» попередило відповідачів про наявність простроченої заборгованості і реалізацію права позикодавця, передбаченого п. 6.1 договору іпотеки №PCL-001/131/2007 від 07 листопада 2007 року, вимагало протягом 30-ти календарних днів сплатити поточну заборгованість (т.1, а.с.25-32).

Проте такі вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишились без задоволення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, та належить відповідачам на праві приватної власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-001/131/2007 від 07 липня 2007 року, яка станом на 02 липня 2013 року складає 152 782,98 доларів США.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Відтак, вказаний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та звернув стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було залучено до участі у справі орган опіки та піклування, як захисника малолітньої дитини, яка має право користування спірною квартирою не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції не зазначив, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення застереженням, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення після абзацу третього абзацом четвертим наступного змісту: Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку з чим абзаци четвертий, п'ятий, шостий вважати відповідно абзацами п'ятим, шостим, сьомим.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова