АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/612/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Кузьменко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріГончар Л. В.

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був укладений договір про спільну діяльність.

За умовами договору, ОСОБА_10 передав останньому грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США на поворотній основі. Кошти відповідачу були передані для купівлі нежитлової споруди, загальною площею 984.7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: адміністративного будинку, загальною площею 352,3 кв.м., позначений на плані літ. А; огорожа № 1; склади літ. Б. б. 61, 62 загальною площею 759,7 кв.м.; склад літ. В загальною площею 59.9 кв.м.; гараж літ. Г. загальною площею 165,1 кв.м.; склад літ. Е загальною площею 521,6 кв.м.; склад літ. К, загальною площею 261.5 кв.м., що складається з приміщень: підвал, пр І II, загальною площею 116,3 кв.м; І поверх, пр № 2, загальною площею 69.3 кв.м.: пр № 3. загальною площею 46,7 кв.м.; II поверх пр № 3, загальною площею 29,2 кв.м, вбиральні літ. Д, літ. З, погріб літ. Ж, навіс літ. Л. У відповідності до умов договору, ОСОБА_11, було придбано по біржовому контракту від 23.01.2002 року нерухоме майно, що зазначено у п. 1.2. договору. В подальшому було проведено реконструкцію даної споруди під станцію технічного обслуговування.

Договором від 20.01.2002 року передбачено, що окрім повернення заборгованих коштів, ОСОБА_10 набуває право власності на 50 % майна вказаного в п. 1.2. договору, а п. 4.3. передбачено, що в разі неналежного виконання ОСОБА_11, своїх зобов'язань за даним договором. ОСОБА_10 після спливу строку встановленому у п.п. 2.4.. 3.4.. набуває права власності на 100 % від майна, вказаного в п. 1.2. договору.

За умовами договору кошти були надані строком до 20.01.2013 року і у відповідності до п. 2.4.. відповідач зобов'язувався починаючи з 20 січня 2012 року по 20 січня 2013 року, кожного місяця 20 числа сплачувати ОСОБА_10 грошові кошти на повернення позики у рівних частинах.

Відповідач умови договору не виконав, грошові кошти ОСОБА_10 у визначений в договорі строк не повернув. Всі вимоги про виконання умов договору та повернення коштів відповідач добровільно відмовляється виконати.

22 вересня 2014 року між позивачем та ОСОБА_10 було укладено договір відступлення права вимоги. За умовами даного договору первісний кредитор ОСОБА_10 передає, а новий кредитор ОСОБА_8 приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про спільну діяльність від 20 січня 2002 року, укладеним між первісним кредитором та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

Станом на 06.07.2015 рік за курсом НБУ, офіційний курс гривні до долару США становить: 1 долар США = 21.02 грн. Таким чином сума боргу станом на день подачі позову в гривневому еквіваленті становить: 300 000.00 дол. США х 21,02 = 6 306 000.00 грн.

У зв'язку з чим, просив суд стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 заборгованість в сумі 300 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 6 306 000 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року ОСОБА_8 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення боргу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено обставини на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та не надав належних доказів про достовірність укладення між сторонами договору.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що 20 січня 2002 року між фізичною особою ОСОБА_10 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_11 було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого, ОСОБА_10 передав ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США на поворотній основі. Кошти ОСОБА_9 були передані для купівлі нежитлової споруди, загальною площею 984.7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: адміністративного будинку, загальною площею 352,3 кв.м., позначений на плані літ. А; огорожа № 1; склади літ. Б. б. 61, 62 загальною площею 759,7 кв.м.; склад літ. В загальною площею 59.9 кв.м.; гараж літ. Г. загальною площею 165,1 кв.м.; склад літ. Е загальною площею 521,6 кв.м.; склад літ. К, загальною площею 261.5 кв.м., що складається з приміщень: підвал, пр І II, загальною площею 116,3 кв.м; І поверх, пр № 2, загальною площею 69.3 кв.м.: пр № 3. загальною площею 46,7 кв.м.; II поверх пр № 3, загальною площею 29,2 кв.м, вбиральні літ. Д, літ. З, погріб літ. Ж, навіс літ. Л.

У відповідності до умов договору, ОСОБА_11, було придбано по біржовому контракту від 23.01.2002 року нерухоме майно, що зазначено у п. 1.2. договору. В подальшому було проведено реконструкцію даної споруди під станцію технічного обслуговування авто центру «Сигнал» та 23 травня 2007 року ОСОБА_9 видано свідоцтва про право власності на будівлі та споруди.

За умовами договору кошти ОСОБА_10 були надані ОСОБА_9 строком до 20.01.2013 року і у відповідності до п. 2.4.. відповідач зобов'язувався починаючи з 20 січня 2012 року по 20 січня 2013 року, кожного місяця 20 числа сплачувати ОСОБА_10 грошові кошти на повернення позики у рівних частинах.

Відповідач умови договору не виконав, грошові кошти ОСОБА_10 у визначений в договорі строк не повернув. Всі вимоги про виконання умов договору та повернення коштів відповідач добровільно відмовляється виконати.

22 вересня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено договір відступлення права вимоги. За умовами даного договору первісний кредитор ОСОБА_10 передає, а новий кредитор ОСОБА_8 приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором про спільну діяльність від 20 січня 2002 року, укладеним між первісним кредитором та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

Відповідно до статті 153 ЦК УРСР, що діяла на час підписання договору про сумісну діяльність від 21.01.2002 року, договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 430 ЦК УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: передачі коштів в сумі 300 000 доларів США ОСОБА_10 відповідачу ОСОБА_9 для купівлі нежитлового приміщення та переобладнання його під станцію технічного обслуговування автомобілів.

При цьому, для досягнення мети внески учасники такого договору можуть робити грошима чи іншим майном або трудовою участю (стаття 432 ЦК УРСР).

Статтею 431 ЦК УРСР передбачено право сторін за таким договором визначатися з порядком ведення спільних справ (за загальною згодою або доручати таке ведення одному з учасників договору на підставі довіреності).

Договори про сумісну діяльність повинні укладатись у письмовій формі, тобто шляхом складання одного документа, підписаного сторонами (стаття 44 ЦК УРСР).

Колегія суддів встановила, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Так як умови договору про спільну діяльність не породжували нових правовідносин та продовжувались виключно до січня 2013 року, то до них застосовуються норми ЦК України 2004 року.

Відповідно до статті 6 ЦК Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За таких обставин договір про спільну діяльність може мати положення договору позики. Зазначений договір не ос порений ОСОБА_11 та є чинним.

Представник ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції визнав апеляційну скаргу та пояснив суду, що дійсно за умовами договору про спільну діяльність в січні 2002 року ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 300000 доларів США для купівля нежитлового приміщення в м. Хмільник та переобладнання його в станцію технічного обслуговування. Починаючи з січня 2012 року по січень 2013 року включно він повинен повертати гроші у відповідності до графіка повернення коштів, але у зв'язку з важкою економічною ситуацією у країні та відсутністю коштів у ОСОБА_9, він не виконав взяте на себе зобов'язання по поверненню коштів.

Заяв про застосування строків позовної давності до платежів відповідно до графіку, які перевищують строки позовної давності, ОСОБА_9 не подавав.

Судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального права, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8 підлягають до задоволення.

Так як позов підлягає до задоволення, то відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року задовольнити, а заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення боргу задоволити.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором про спільну діяльність в сумі 300000 (триста тисяч) доларів США, що на день звернення до суду становить 6360000 ( шість мільйонів триста шістдесят тисяч) гривень.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судові витрати по справі в сумі 7673,41 гривни.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :