АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 150 577,32 грн., а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав те, що відповідно до кредитного договору №ZPS0RK10020188 від 28.04.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 21 268,00 грн., зі сплатою за користування ним відсотків.

Вимоги, що випливають зі вказаного договору були забезпечені шляхом укладання з ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки №167 від 20.10.2010 року, що обмежуються сумою 10 000,00 грн., у зв'язку з чим він є солідарним відповідачем в межах зазначеної суми.

В порушення умов договору свої зобов'язання належним чином ОСОБА_2 не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08.01.2013 року склала 150 577,32 грн., що складається з: заборгованість по процентам за користування кредитом - 39 316,04 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 647,03 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 116 614,25 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.64-65).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права (а.с.72-75).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення змінити у частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до кредитного договору №ZPS0RK10020188 від 28.04.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 21 268,00 грн., зі сплатою відсотків за користування ним. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним станом на 08.01.2013 року склала 160 577,32 грн., яка складається з: заборгованість по процентам за користування кредитом - 39 316,04 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4 647,03 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 116 614,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зобов'язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору були забезпечені шляхом укладання з ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки №167 від 20.10.2010 року, що обмежується сумою 10 000 грн.

Згідно із ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано докази видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню боргу.

Однак колегія суддів вважає, що з таким обґрунтуванням підстав відмови ПАТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні їх позовних вимог погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених ПАТ КБ "ПриватБанк" позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі №2-н-357/09 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №ZPS0RK10020188 від 28.04.2005 року у сумі 15 918,62 грн., судові витрати у сумі 395,32 грн. та 15 грн. витрат на ІТЗ (а.с.57).

Як свідчить вказаний судовий наказ, звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" скористався передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, правом щодо дострокового стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, та заборгованості за відсотками та штрафними санкціями, станом на звернення до суду з зазначеним позовом.

Судовий наказ ОСОБА_2 був виконаний у повному обсязі, про що свідчать квитанції про сплату №7741.225.1 від 30.12.2009 року, 7741.226.1 від 30.12.2009 року, 7741.227.1 від 30.12.2009 року, та не заперечується представником позивача (а.с.58).

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що судовий наказ від 26.03.2009 року був виконаний відповідачем у грудні 2009 року і що за період з березня по грудень 2009 року були нараховані відсотки, та комісія, але з позовом про стягнення відсотків та комісії ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся лише у січні 2013 року.

Відповідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В частині 3 статті 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положення ч.4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представником позивача не порушувалось питання про поновлення строків позовної давності, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності позивачем.

При цьому судом встановлено, що заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог позивача з проханням повністю відмовити ПАТ КБ "ПриватБанк" в позові у зв'язку зі спливом позовної давності заявлена відповідачем до винесення рішення і у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законів України (а.с.33,53).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" зазначено що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Тому, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а ні з тих підстав, що позивачем не надано докази видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення по примусовому стягненню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" необхідно змінити на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року - змінити у частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: