АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про усунення від права на спадкування за законом, в якому просив суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_4 Після смерті у неї залишився єдиний спадкодавець - ОСОБА_1, позивач по справі.

У визначений чинним законодавством України термін ОСОБА_1 звернувся до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_1.

Також до вищезазначеної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3, дочка померлого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 тривалий час проживала з позивачем, який здійснював догляд за нею, а відповідач ОСОБА_3 не приймала участі в утриманні чи догляді своєї бабусі, просив позов задовольнити та усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3

Унікальний номер справи: 758/16806/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3368/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Набудович І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2015 року у задоволені позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_4, перебуваючи у безпорадному стані, з 2002 року проживала разом з позивачем ОСОБА_1 у його квартирі АДРЕСА_3.

Також вказує на те, що за весь період проживання ОСОБА_4 у позивача, її онука - ОСОБА_3 (відповідач по справі) не підтримувала жодних родинних стосунків з померлою.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував пояснення свідків по суті позову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як було встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина - однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги 15.09.2011 року звернувся до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу №224/11.

07.12.2011 року до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася онука померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 як донька померлого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батьку, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

А відтак, спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування посилаючись на те, що відповідач не приймала участі в утриманні померлої ОСОБА_4 та догляді за нею, не підтримувала з нею родинних стосунків, а отже і ухилялася від надання допомоги ОСОБА_4, яка через свій похилий вік перебувала у безпорадному стані і потребувала догляду та допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцю, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пункт 6 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлює, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Враховуючи викладене, суд при вирішення справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 умисно ухилялася від виконання обов'язку з надання допомоги бабусі ОСОБА_4 у зв'язку з її похилим віком та безпорадним станом.

Також позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з проханням про надання допомоги ОСОБА_4, а відповідач умисно ухилилася від надання цієї допомоги.

Посилання апелянта на те, що померла ОСОБА_4 тривалий час проживала з ним у його квартирі, не може вважатися доказом того, що ОСОБА_3 ухилялася від догляду за ОСОБА_4

Окрім того, показами свідків не було підтверджено факт ухилення відповідача ОСОБА_3 від догляду за ОСОБА_4, яка у зв'язку з похилим віком та безпорадним станом потребувала сторонньої допомоги.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: