Єдиний унікальний номер 242/1703/15-ц Номер провадження 22-ц/775/2/2016
Єдиний унікальний номер 242/1703/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/2/2016
Головуючий в I інстанції Пирогова Л.В.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Гапонова А.В., Новосядлої В.М.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 14 липня 2015 року про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків співвласників,

В С Т А Н О В И В :

14 липня 2015 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків співвласників відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в резолютивної частині ухвали вказав про ухвала суду не підлягає оскарженню, але відповідно до рішення Конституційного суду України ухвали про відмову у забезпечення позову підлягають оскарженню. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову вказав про не надання жодного доказу на підтвердження того, що не вжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Але, про наявність підстав для забезпечення позову є позов до відповідача про вимогу виділу в натурі частки боржника із спільного майна будинку №44, по вул. Зарічній в м. Селидове для звернення стягнення на неї. Обрання даного способу захисту свідчить про невиконання боржником ОСОБА_2 судового рішення, ухваленого 29 вересня 2013 року на користь позивача щодо стягнення суми боргу у сумі 124 000 грн. Боржником ОСОБА_2 після ухвалення рішення суду у 2013 року вже відчужене власне майно нежитлове приміщення, яке було розташоване за адресою: м. Селидове, бульвар Жовтневої революції, будинок 11 та транспортний засіб AUDI 80, державний номер НОМЕР_1. Отже, існує реальна загроза не виконання рішення суду 2013 року. Крім цього, на підтвердження існування небезпеки вибуття спірного майна із володіння боржника свідчить те що, після отримання повідомлення про предявлення до співвласників спірного нерухомого майна позову про звернення стягнення на частку, відповідач для звільнення спірного майна від обтяжень застосованих ВДВС Селидівського МУЮ написав заяву до ВДВС та скаргу на дії державних виконавців.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма в матеріалах справи, яка зареєстрована у журналі телефонограм за №732 (а.с.119).

До апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви про забезпечення позову (а.с.131).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходив з вимог ст. ст. 151-153 ЦПК України та зазначив, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що не застосування даного заходу забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Крім цього, в заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову не зазначені відомості, що спірне майно будинок №44 по вулиці Зарічна в м. Селидове, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Але, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній власності, шляхом переведення прав та обовязків співвласника-боржника, мотивуючи свої вимоги наступним.

У ліпні 2013 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, заочним рішення Селидівського міського суду позовні вимоги задоволені та на користь позивача стягнуто 124 000 гривень, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 04 грудня 2013 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження, але воно відповідачем не виконується. На час відкриття виконавчого провадження особисте майно у відповідача було відсутнє, оскільки він вже відчужив нежитлове приміщення та транспортний засіб, які йому належали, що свідчить про умисне ухилення від виконання рішення суду. Проте, стало відоме що у період шлюбу, його дружиною відповідно до договору купівлі - продажу був придбаний житловий будинок №44 по вул. Зарічна у м. Селидове Донецької області, що є спільним сумісним майном подружжя. Встановлені обставини стали підставою для звернення до суду, про звернення стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній власності, шляхом переведення прав та обовязків співвласника-боржника.

У подальшому позовні вимоги були змінені та позивач просив про виділ боржнику в натурі частки в спільному будинку для звернення на неї стягнення.

16 липня 1983 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актова запис №115, про що свідчить довідка відділу державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області (а.с.15).

20 вересня 1999 року згідно договору купівлі продажу ОСОБА_3 купила житловий будинок №44, по вулиці Зарічна в м. Селидове, який посвідчений приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області, що підтверджується копією договору купівлі продажу та довідкою комунального підприємства Селидівського бюро технічної інвентаризації (а.с. 16-17).

26 вересня 2013 року заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу у сумі 124 000 гривень.

04 грудня 2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження на виконання рішення суду першої інстанції, який видав виданий виконавчий лист на підставі зазначеного рішення (а.с.6).

Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено:

03 вересня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про звільнення майна боржника з під арешту, звільнене майно з під арешту на ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Селидове, вул. Зарічна, 44, що належить боржнику ОСОБА_2 на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, якою скасована постанова ВДВС Селидівського міського управління юстиції від 31 березня 2015 року, щодо накладення арешту на ? частину будинку (а.с.134-135).

03 вересня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з метою забезпечення виконання виконавчого листа та усунення можливості здійснення відчуження майна (розгляд справи про визнання за боржником ? частини будинку призначено на 22 вересня 2015 року за рішенням апеляційного суду Запорізьської області) та на підставі заяви стягувача від 03 вересня 2015 року - накладено арешт на ? частину будинку№44 по вул. Зарічна у м. Селидове, що належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2Г.(а.с.136-137).

03 вересня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про звільнення майна боржника з під арешту звільнене майно з під арешту на ? частину будинку, розташованого за адресою: м. Селидове, вул. Зарічна, 44, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.138-139).

07 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків співвласників.

14 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив накласти арешт на ? частину будинку №44 по вул. вул. Зарічна у м. Селидове, заборонити відповідачам вчиняти дії з приводу розпорядження жилим будинком за зазначеною адресою, заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірного житлового будинку (а.с.2-4).

14 липня 2015 року ухвалою Селидівського міського суду у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.30).

02 листопада 2015 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про переведення прав та обовязків співвласника боржника відмовлено (а.с.88-90).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апеляційним судом відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 02 листопада 2015року.

09 лютого 2016 року ухвалою апеляційного суду Донецької області призначена судово будівельна технічна експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.126-129).

Тому, рішення суду першої інстанції не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи та встановлюється вичерпний перелік підстав для забезпечення позову, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Стаття 152 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпним. Згідно ч.3 вказаної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу у сумі 124 000 гривень.

На підставі рішення суду виданий виконавчий лист та відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження.

Але, як під час розгляду судом першої інстанції, так і апеляційною інстанцією рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2013 року не виконано.

Проте слід зазначити, що ухвалою Селидівського міського суду від 23 лютого 2015 року було задоволено подання державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника у спільній власності.

Визнано, що ОСОБА_2, як одному із подружжя, належить на праві власності ? частка будинку №44 по вул. Зарічна у м. Селидове Донецької області (а.с.19-20).

01 липня 2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області ухвала суду першої інстанції від 23 лютого 2015 року скасована та питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.21-24).

Ухвалою Селидівського міського суду від 27 жовтня 2015 року було задоволено подання державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника у спільній власності.

Визнано, що ОСОБА_2, як одному із подружжя, належить на праві власності ? частка будинку №44 по вул. Зарічна у м. Селидове Донецької області (а.с.19-20).

28 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду Донецької області ухвала Селидівського міського суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року залишена без змін (а.с.120-125).

Отже, при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існує спір, ціна позову складає 124 000 грн., а забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти можливих несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити частково в частині накладення арешту на ? частину будинку №44 по вул. Зарічна у м. Селидове, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову в частині заборони відповідачам вчиняти дії з приводу розпорядження жилим будинком за адресою: м. Селидове, вул. Зарічна, будинок №44 та щодо заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірного житлового будинку, то в цій частині слід відмовити, оскільки державний реєстратор у справі не залучений в якості учасника процесу, а тому суд не має права зобовязувати їх вчиняти певні дії.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст.312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 14 липня 2015 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на ? частину будинку №44 по вулиці Зарічна в м. Селидове, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

В інший частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді