АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №761/9347/15-ц Головуючий у 1 інстанції Юзькова О.Л.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1645/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Шкоріної О.І. , Стрижеуса А.М.,

при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафтохімпроект» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, позивач працює у ПАТ «Укрнафтохімпроект» на посаді завідувача групи.

16 березня 2015 року на адресу ОСОБА_3 у відповідь на її звернення направлено лист №03-241п за підписом голови Правління ПАТ «Укрнафтохімпроект», у якому містились фрази: «При цьому було враховано порівняно невисокий рівень Вашої кваліфікації серед розглянутих кандидатур», «Як виявилось, переведення Вас на посаду завідувача групи було передчасним - спеціаліст на такій посаді повинен самостійно працювати і приймати рішення, співпрацювати в групі з молодими спеціалістами і навчати їх», «... за 28 років праці Ви так і не набули необхідних навичок...», «Іншими словами, на протязі 2-х місяців Вам як завідувачу групи надається можливість довести свою компетентність, здатність самостійно працювати і приймати рішення, співпрацювати в групі з молодими спеціалістами і навчати молодих спеціалістів, а зрештою буде прийнято відповідне рішення».

Того ж дня 16 березня 2015 року ПАТ «Укрнафтохімпроект» на адресу заступника департаменту Державної інспекції України з питань праці за №03-242п направлено відповідь на запит від 3 березня 2015 року №415/26/21/03/647-15, у якій містились фрази: «Причиною такого рішення є недостатній рівень кваліфікації працівника ОСОБА_3», «Як виявилось, переведення її на посаду завідувача групи було передчасним - спеціаліст на такій посаді повинен самостійно працювати і приймати рішення, співпрацювати в групі з молодими спеціалістами і навчати їх. Десяти років ОСОБА_5 не вистачило, щоб підвищити рівень своєї кваліфікації», «Іншими словами, на протязі 2-х місяців ОСОБА_3 як завідувачу групи надається можливість довести свою компетентність, здатність самостійно працювати і приймати рішення, співпрацювати в групі з молодими спеціалістами і навчати молодих спеціалістів, а зрештою буде прийнято відповідне рішення».

Виходячи з того, що наведені висловлювання відповідача у зазначених листах, які позивач просить спростувати, фактично є оціночними судженнями, вважаючи, що відповідачем не було порушено прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач надіслав клопотання про розгляд справи буз участі представника та підтримав письмові заперечення проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

У відповідності до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої, зокрема, поширенням такої недостовірної інформації.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника (особу, яка порушила ці права).

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення її в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам або хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням. Отже, оспорювана інформація у листі, адресованому позивачу, не є поширеною.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Згідно зі ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що інформація, викладена відповідачем у листах, є оцінкою відповідачем дій позивача, дані висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, а лише надають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань. З огляду на таке правильним є висновок суду першої інстанції про те, що така інформація є оціночними судженнями відповідача і судовому захисту не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають, фактично зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог за позовом через призму її власних інтересів і не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, ґрунтуються на вимогах закону і підтверджуються матеріалами справи.Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва у даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна