Справа № 133/3182/15-ц Провадження № 22-ц/772/876/2016Головуючий в суді першої інстанції Воронюк В. А.
Категорія 27 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2015 року він позичив ОСОБА_2 кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка написала йому розписку. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов'язалася повернути йому борг в тримісячний термін, тобто до 06 листопада 2015 року.

У встановлений договором строк відповідачка борг йому не повернула. На день звернення до суду з позовною заявою сума заборгованості за позикою складає 4000,00 грн. У розписці зазначено, що у разі порушення зобов'язання щодо повернення боргу проценти кожного місяця будуть становити 1000 (одну тисячу) гривень. Таким чином, розмір процентів за договором позики складає 3000 (три тисячі) гривень.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 4000 грн. та проценти за користування позикою у розмірі 3000 грн., а всього 7000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в позові повністю, посилаючись на те, що договір позики грошей в сумі 4000 грн. не мав місця.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з встановленого судом факту укладення 06.08.2015 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 в письмовій формі договору позики на суму 4000 грн. на термін три місяці, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачкою (а.с.5)

Відповідно до Договору позичальник зобов'язався повернути позику в повному обсязі після закінчення строку її надання, в разі не повернення позики в строк на який надавалась позика, позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 1000 грн. за кожен місяць прострочення.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Однак в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач ОСОБА_2 не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання та не повернула позичені грошові кошти.

При таких обставинах судова колегія вважає, що у відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міськрайонний суд правомірно встановив факт боргового зобов'язання, за яким позикодавцем є ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 про недійсність договору позики внаслідок вчинення його під впливом насильства безпідставні, так як у відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини. Таких доказів вона не надала.

Судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення суми позики, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, безпідставно стягнув проценти за користування позикою у розмірі 3000 грн.

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

За змістом ст. 1048 зазначеного Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише в тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене в цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою, з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України необхідно розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки в законі - статті 536, 1048 ЦК України - визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що позов ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування позикою задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині скасовує і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 процентів за користування позикою скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі 3000 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.