_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9576/15-ц
Провадження № 2/520/576/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мімюкової ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та повернення у власність нерухомого майна в порядку ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності № 9069577 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану на власника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»; повернути у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 30.03.2012 року між нею та ТОВ «Народна позика» було укладено Кредитний договір № 3003002/000-КФК/12? відповідно до умов якого їй було надано кредит у розмірі 640 000 гривень на строк до 30.03.2013 року, зі сплатою 42 % річних.

Позивач зазначає, що в забезпечення виконання умов кредитного договору вона передала в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 106 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

По закінченні дії кредитного договору, 30.03.2013 року за домовленістю сторін було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої строк користування кредиту був продовжений до 30.03.2014 року з умовою сплати 2 % від загальної суми кредиту.

Позивач стверджує, що 19.04.2013 року вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором, що на її думку підтверджується довідкою № 10-01/13 від 19.04.2013 року, однак у червні 2015 року до неї звернувся представник Відповідача з пропозицією виплатити суму кратну 100 000 дол. США та надав їй витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вона дізналась, що власником квартири АДРЕСА_4 є ТОВ «Народна позика».

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення в межах доводів, якими обґрунтована позовна заява.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Народна позика» - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення, в яких позов вважає необґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 30.03.2012 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 3003002/000-КФК/12, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «ФК «Народна позика» надала ОСОБА_1 3.І. кредит у формі відзивної поновлюваної кредитної лінії у національній валюті України на загальну суму 640 000,00 гривень на споживчі цілі.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається ОСОБА_1 3.І. строком з 30 березня 2012 року по 30 березня 2013 року.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору 30 березня 2012 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 3.І. укладено Договір іпотеки, посвідчений 30.03.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстр. № 547, відповідно до умов п. 1.2. якого, у забезпечення виконання зобов'язань за Основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку квартиру № 2, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Тополина (Тополева), будинок № 24 (двадцять чотири).

По закінченню дії кредитного договору, 30 березня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_1 3.І. було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору №3003002/000/КФК/12 від 30 березня 2012 року.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 сторони домовились змінити пункт 1.2. Кредитного договору, та викласти його у такій редакції: «1.2. Кредит надається Позичальнику строком з 30 березня 2012 року по 30 березня 2014 року», а також в п. 2 даної угоди сторони домомовились, що за пролонгацію (продовження строку дії) Кредитного договору, за цією додатковою угодою Позичальник сплачує Фінансовій установі одноразову комісію в розмірі 2 % від загальної суми кредиту, визначеної в п. 1.1 Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в- якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на довідку, видану ТОВ «ФК «Фінансова позика» вих. № 10-01/13 від 19.04.2013 р. та вважає, що дана довідка є підтвердженням погашення кредиту та документом, що підтверджує припинення зобов'язань за Кредитним договором.

Однак, статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже зобов'язання припиняється його виконанням, здійсненим належним чином, чого в даному випадку здійснено не було. Довідка, на яку посилається Позивач, не є належним доказом, який підтверджує прсаме на 19 квітня 2013 року Позичальник не має заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», та останній не має жодних претензій до Позичальника.

Вказаний доказ заслуговує на критичну оцінку та не може бути належним доказом повного погашення заборгованості позивача за кредитним договором № 3003002/00-КФК/12 від 30 березня 2012 року.

Слід зазначити, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

У судовому засіданні представником позивача були надані оригінали квитанцій про перерахування грошових коштів на користь відповідача на загальну суму біля 200 000 гривень, що не може вважатись належною сплатою заборгованості за кредитом та відсотками.

Натомість відповідач ТОВ «ФК «Народна позика» надав довідку про стан взаєморозрахунків за договором № 3003002/000-КФК/12 від 30.03.2012 року станом на 27.07.2015 року, з якої вбачається , що ОСОБА_1 3.І. станом 18.04.2015 року здійснила погашення відсотків за користування кредиту, однак, тілу кредиту повернуто не було.

Таким чином, довідка, на яку посилається Позивач, не є належним доказом припинення кредитного договору, а інших доказів на підтвердження свої вимог позивачем суду не надано.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено, що підставами для припинення іпотеки є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

21 червня 2014 року ТОВ «ФК «Народна позика» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі статті 84 Закону України «Про нотаріат» із заявою-проханням передати громадянці ОСОБА_1 3.І. вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»),

09 вересня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 складено Свідоцтво про те, що вказана вище заява була передана поштою із зворотнім повідомленням (рекомендованим листом) та 30.07.2014 р. була повернута у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання, що зазначено в довідці ф. 20 поштового зв'язку. Будь-яких заяв чи іншої відповіді від ОСОБА_1 на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_6 у встановлений у заяві строк не надходило.

Таким чином, ТОВ «ФК «Народна позика» були вчинені дії, передбачені ст. 35 ЗУ «Про іпотеки» щодо надсилання вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором з попередженням про те, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання Позивачем цієї вимоги, ТОВ «ФК «Народна позика» буде безумовно розпочата процедура примусового стягнення заборгованості через суд та/або шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки а порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», умовами укладеного договору іпотеки, в т.ч. шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки з подальшим відчуженням предмету іпотеки та покладенням на Вас витрат, пов'язаних із таким стягненням.

У зв'язку з невиконанням вимоги про погашення заборгованості від 21.06.2014 р., в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» 17.03.2015 р., ТОВ «ФК «Народна позика» прийнято рішення про задоволення вимог шляхом прийняття у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» предмету іпотеки згідно договору іпотеки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» та ОСОБА_1 від 30 березня 2012 року за реєстровим номером 546, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в рахунок виконання зобов'язань за основним договором, а саме: ізольованої трьохкімнатної квартири, яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 03 квітня 2006 року, за реєстровим номером 1169, та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2006 року, про що є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 10303686 від 05 квітня 2006, та зроблений запис в книзі 602пр-55, за номером 3383, реєстраційний номер майна: 10928887, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Тополина (колишня вулиця Тополева), будинок № 24 (двадцять чотири), квартира за номером 2 (два), загальною площею 106,0 кв.м., житловою площею 62,5 кв.м.

На підставі Договору іпотеки від 30.03.2012 р. та рішення ТОВ «ФК «Народна позика» від 17.03.2015 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 як державним реєстратором в значенні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2015 року.

Таким чином, відповідачем ТОВ «ФК «Народна позика» було повністю дотримано вимоги чинного законодавства України під здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Також суд зазначає, що порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації прав належить до компетенції органів державної реєстрації прав, які є суб'єктами владних повноважень.

Отже ТОВ «ФК «Народна позика» не є органом державної реєстрації прав, а тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності взагалі не може бути пред'явлена до ТОВ «ФК «Народна позика».

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність.

При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Проте суд зазначає, що під час відкриття провадження по справі ухвалою судді від 15.07.2015 року було відстрочено позивачу ОСОБА_9 оплату судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 3 654 гривень до винесення рішення у даній справі.

Частиною 2 ст. 82 ЦПК України передбачено, що якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Отже у відповідності до ч. 2 ст. 82 ЦПК України з позивача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 3 654 гривень.

Також відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволені позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартири №2, яка знаходиться за адресою: 65114, м. Одеса, вул.. Тополина, будинок № 24, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика».

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено , суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2015 року, у разі набрання рішенням законної сили.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст. 3, 11,1 5, 203, 215, 512-514, 516, 572, 575, 585, 754 ЦК України, ст. 27, 31, 82, 88, 128 ЦПК України, ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мімюкової ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та повернення у власність нерухомого майна в порядку ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3654 гривень на рахунок: 0005; МФО-828011; отримувач - ГУДКСУ в Одеській області (Київський р-н м.Одеси) (код отримувача -37607526); код класифікації доходів бюджету 22030001, , код банку отримувача 828011).

У разі набрання рішенням законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Київського районного судом м. Одеси від 16.07.2015 року, а саме зняти арешт з квартири №2, яка знаходиться за адресою: 65114, м. Одеса, вул.. Тополина, будинок №24, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.