Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С. Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області, Національного Банку України, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» про визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2015 року, -

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом заборони відповідачу здійснювати нарахування відсотків (процентів) та будь-яких штрафних санкцій за користування кредитними коштами відповідно до умов договору від 20.07.2005 року та додаткової угоди до вказаного договору від 24.05.2012 року, до остаточного вирішення справи; шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії з предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1; шляхом накладання арешту на вказане нерухоме майно. При цьому зазначає, що забезпечення позову необхідне з метою запобігання неправомірному нарахуванню Банком відсотків та штрафних санкцій за вказаним договором у разі задоволення позову, а також з метою збереження нерухомого майна, яке знаходиться в іпотеці через те, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та існує велика ймовірність його продажу Банком.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову - про забезпечення позову. Оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії судового процесу, є наявні обставини, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, тому зобовязання відповідача не вчиняти певні дії та арешт іпотечного майна, яке належить позивачу є необхідним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Згідно частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справи про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, а заявлене до арешту майно не є предметом даного позову.

Колегія суддів погоджується із викладеним висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на повно зясованих обставинах та вірно застосованих нормах процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову.

Крім того, забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати нарахування відсотків (процентів) та будь-яких штрафних санкцій за користування кредитними коштами по оспорюваних угодах є недоцільним, оскільки, зважаючи на зміст позовних вимог ОСОБА_2, застосування саме такого виду забезпечення позову є фактичним ухваленням судового рішення без розгляду даної справи по суті.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а ухвалу місцевого суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді :