Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про витребування трудової книжки, зміни дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом від 8 листопада 2010 року № 767/к вона була призначена на посаду касира Артемівського відділення АТ «Дельта Банк» в м. Артемівську. 21 липня 2014 року звернулась з заявою про звільнення на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. Зі слів керуючої Артемівського відділення Чергінської І.С. вона була звільнена з займаної посади наказом від 5 серпня 2014 року, але письмово з наказом про звільнення з роботи вона ознайомлена не була, копії наказу, належним чином оформленого, не отримувала, датою звільнення вона вважає 5 серпня 2014 року. В останній робочий день вона також не отримала трудову книжку з внесеним до неї відповідним записом про звільнення. 5 серпня 2014 року з нею був проведений частковий розрахунок шляхом зарахування 1 100 грн на особистий рахунок, 23 серпня 2014 року було зараховано ще 556 грн. На неодноразові звернення до керівництва відділення та кадрового апарату АТ «Дельта Банк» про видачу їй належним чином оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення вона постійно чула незрозумілі відмовки, прохання зачекати, переносились дати, а потім представник відповідача взагалі запропонував їй самостійно поновити дублікат своєї трудової книжки.

Вказувала, що 24 вересня 2014 року вона зверталась рекомендованим листом з заявою про надання їй належним чином оформленої трудової книжки, зміну дати звільнення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу до керуючого Артемівським відділенням АТ «Дельта Банк» Чегрінської І.С., але 25 жовтня 2014 року поштовий конверт повернувся у зв'язку з відмовою від одержання.

24 вересня 2014 року вона зверталась рекомендованим листом з письмовою заявою про надання їй належним чином оформленої трудової книжки, зміну дати звільнення та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Голови Ради директорів «Дельта Банк» Попової О., але відповіді не отримала.

25 вересня 2014 року вона зверталась до прокурора Артемівської міжрайонної прокуратури Донецької області з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб АТ «Дельта банк» винних в порушення її трудових прав, але листом від 1 жовтня 2014 року за № 85-223-14 їй було рекомендовано звернутись з позовною заявою до суду.

27 жовтня 2014 року вона зверталась з заявою на електронну пошту до Голови директорів АТ «Дельта Банк» та 29 жовтня 2014 року надсилала письмову заяву на його адресу факсовим зв'язком про видачу їй належним чином оформлену трудову книжку, зміну дати звільнення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але відповіді по суті звернення не отримала.

На її думку, відповідач своїми діями грубо порушив трудове законодавство України та не виконав покладеного на нього обов'язку щодо видачі працівнику трудової книжки в день його звільнення, а тому просить стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, виходячи із заробітної плати за останні два календарні місяці.

Крім того, оскільки існує затримка видачі трудової книжки на час звернення до суду, просить змінити дату її звільнення в трудовій книжці з 5 серпня 2014 року на дату фактичної видачі їй трудової книжки.

Також вказувала, що незаконними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у 300 грн, оскільки перенесла нервово -емоційні переживання, стрес, порушився нормальний спосіб її життя. Порушення її прав завдало їй душевних страждань. Вона вимушена витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що вимагає від неї додаткових зусиль.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 2 червня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано АТ «Дельта Банк» видати ОСОБА_1 її трудову книжку.

Зобов'язано АТ «Дельта Банк» змінити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі їй трудової книжки.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 серпня 2014 року по 2 червня 2015 року включно в сумі 35 692 грн 80 коп. за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, та 300 грн на відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язано АТ «Дельта Банк» при виконанні судового рішення утримати з нарахованої ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 35 692 грн 80 коп. податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» змінено дату звільнення ОСОБА_1 з роботи з 5 серпня 2014 року на день фактичної видачі трудової книжки та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» змінити дату звільнення ОСОБА_1 на день фактичної видачі трудової книжки, виходив із того, що зобов'язавши відповідача змінити таким чином дату звільнення, суд першої інстанції не вмотивував свій висновок, не послався на закон, яким на думку суду обґрунтовується такий судовий висновок.

Також апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача видати позивачу трудову книжку, про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, виходив із факту порушення відповідачем трудового законодавства та невиконання покладеного на нього законодавством України обов'язку щодо видачі працівнику трудової книжки в день звільнення.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що наказом від 5 серпня 2014 року № 1054-к/ТР ОСОБА_1, касира Артемівського відділення ПАТ «Дельта Банк», було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.152), але належним чином оформлену трудову книжку у день звільнення їй видано не було.

Наказом від 8 лютого 2012 року № 159 «Про встановлення місця зберігання трудових книжок та призначення відповідальних за оформлення, ведення, облік трудових книжок» призначено відповідальних працівників за облік, зберігання, своєчасне та правильне ведення трудових книжок, Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, а саме в м. Донецьк - ОСОБА_6 ( а.с. 46-48).

Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 5 лютого 2015 року з 14 квітня 2014 року суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення територія Донецької та Луганської областей з 7 квітня 2014 року визначена районом проведення АТО. Проведення АТО триває, рішення про її припинення не прийнято (а.с. 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Зазначена норма права вказує на те, що позивач повинен довести не лише ту обставину, коли він дізнався про звільнення, але й ті обставини коли він міг дізнатися про своє порушене право.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо наявності доказів поважності причин пропуску позивачем встановленого законодавством строку на звернення до суду.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України та Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Датою звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним.

При цьому судом не встановлено, чи була вина відповідача у несвоєчасній видачі трудової книжки позивачу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 6 серпня 2014 року за № 2199 встановлено, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в даному населеному пункті, станом на 6 серпня 2014 року унеможливлюють виконання зобов'язань, зокрема, розрахунки по оплаті праці, а тому Донецька торгово-промислова палата дійшла висновку що дійсно настали обставини непереборної сили з 14 травня 2014 року для ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» при здійсненні господарської діяльності на території м. Краматорськ та Донецької області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення грошових зобов'язань/податкового боргу.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів.

Під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про витребування у Торгово-промислової палати України сертифікату, що підтверджує настання обставин непоборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань (а.с. 50), у задоволенні якого судом було відмовлено.

Крім того, апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, не встановив розмір середньомісячної заробітної плати та не навів відповідного розрахунку.

Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Таким чином, апеляційний суд, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на вищевказане уваги не звернув, не встановив належним чином фактичних обставин справи, не з'ясував характер та суть позовних вимог, не визначив норми права, на яких вони ґрунтуються, та дійшов передчасного висновку про те, що затримка видачі позивачу трудової книжки відбулася з вини ПАТ «Дельта Банк».

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 4 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик