У х в а л а

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Лященко Н. П., Яреми А. Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а:

Богунський районний суд м. Житомира рішенням від 2 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовив.

Апеляційний суд Житомирської області 27 жовтня 2015 року скасував рішення Богунського районного суду м. Житомира від 2 вересня 2015 року та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково та ухвалив:

- визнати недійсною довіреність від 5 вересня 2011 року, видану на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на продаж від імені ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрованої в реєстрі за № 1350;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований за № 823;

- зобов'язати реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 по 243 грн 60 коп. судових витрат з кожного, а також по 267 грн 96 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнув з ОСОБА_5 2 тис. 608 грн 32коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року залишила без змін.

23 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 229 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року, 11 липня, 8 серпня і 5 вересня 2012 року, 24 квітня 2013 року, в яких на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що позивачка неправильно сприймала предмет та інші істотні умови угоди, що вплинуло на її волевиявлення, а тому наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, передбачених статтями 229, 203, 215 Цивільного кодексу України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 14 вересня 2011 року та 5 вересня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм матеріального і процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи, дослідження усіх доказів та надання їм правової оцінки;

- в ухвалі від 11 липня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 8 серпня 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу з огляду на те, що позивачка не надала доказів того, що вона помилялася під час укладення договору купівлі-продажу щодо його правової природи;

- в ухвалі від 24 квітня 2013 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна, а також зустрічних позовних вимог щодо визнання договорів купівлі-продажу дійсними, визнання права власності на квартиру з огляду на те, що позивачка за первісним позовом не довела наявності помилки під час укладення нею договору купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири, при цьому право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачкою за зустрічним позовом в установленому законом порядку.

Порівняння наведених судових рішень із судовими рішенням, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема