Справа № 728/606/15-ц Провадження № 22-ц/795/531/2016 Суддя у I інстанції Лобода Н. В.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

29 березня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Онищенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - Григоренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про розірвання договору лізингу та стягнення сплаченої грошової суми попередньої оплати товару.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд першої інстанції невірно з"ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосував норми матеріального і процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не було дано належної правової оцінки тій обставині, що під час дії договору лізингу істотно зросла вартість предмету лізингу, з 8400 дол. США до 9750 дол. США. Таке зростання вартості предмету лізингу було набагато більшим, ніж можна було очікувати під час укладення договору, у зв"язку з чим позивач вважав наявними підстави для розірвання договору.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.02.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № 000906 (а.с.3-10).

Згідно п.1.1. ст.1 вказаного договору, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб ЗАЗ Vida з об»ємом двигуна 1.5 з механічною коробкою перемикання передач та переднім приводом (а.с.3 зворотній бік).

Пред»явивши позов про розірвання вказаного договору, ОСОБА_3 виходив з того, що за інформацією, яка міститься на офіційному сайті відповідача вартість автомобіля ЗАЗ Vida збільшилась до 9750 дол. США і таке збільшення вартості є настільки істотним, що якби він міг це передбачити, він не уклав би зазначений договір.

З матеріалів справи встановлено, що п. 8.1. статті 8 договору фінансового лізингу визначено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов»язання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу (а.с.6).

Згідно до п.1.2 статті 2 та п.8.2 ст.8 укладеного між сторонами договору було погоджено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору за цим договором становить 8400 доларів США з урахуванням ПДВ відповідно до обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 231000 грн. з ПДВ (а.с.3 зворотний бік, 6).

Положеннями п.1.3.ст.8 укладеного договору фінансового лізингу передбачено, що сторони погодилися відносно того, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, крім зазначеного, п.1.4.ст.8 договору визначено, що підписання даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобов»язань за цим договором (а.с.6).

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що умови зазаченого договору фінансового лізингу регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін; позивачем підписано спірний договір із відповідними додатками в цілому та його окремі аркуші, та на виконання умов даного договору було сплачено адміністративний платіж в сумі 23100 грн., що підтверджує досягнення сторонами всіх викладених в договорі умов, доводить вільне волевиявлення учасників договору на його укладення саме в наведеній редакції , відповідає принципу свободи договору. З наведенного вище змісту договору вбачається, що позивач був поінформований про валютні ризики під час виконання своїх зобов»язань за цим договором (ст.8 договору), в тому числі, у разі зміни вартості предмета лізингу, та у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні, або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Таким чином, в момент укладення договору сторони обумовили, що в ході виконання умов договору можлива зміна вартості предмета лізингу, про що позивачу було відомо і він мав змогу прийняти її до уваги та відмовитись від підписання договору, оскільки укладення його відбувалось в період коливання курсу національної валюти по відношенню до курсу долара США.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що при підписанні договору позивач діяв свідомо, а тому відсутні підстави для констатації порушення відповідачем положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та для розірвання спірного договору на підставі положень ст.ст.651, 652 ЦК України .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на розірвання договору лізингу на підставі ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» не можуть бути врахованими апеляційним судом, оскільки в наведеній нормі закону прописано порядок та процедуру розірвання договору лізингу, які не було дотримано позивачем.

Вимога позивача про розірвання вказаного договору з підстави істотного порушення договору другою стороною, передбаченої ч.2 ст. 651, ч.1 ст. 652 ЦК України, не грунтується на поданих суду доказах, оскільки про всі імовірні ризики позивача було повідомлено і він погодився з такими умовами договору.

Судом першої інстанції рішення у даній справі постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: