У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ІваненкоЮ.Г., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та акта прийому-передачі грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 01 грудня 2006 року він за договором позики передав ОСОБА_5 150 000 доларів США строком до 01 липня 2007 року.

У березні 2007 року ОСОБА_5 помер, у зв'язку з чим позовні вимоги адресовані спадкоємцям померлого, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилаючись на те, що спадкоємці померлого відмовились повернути борг, позивач просив стягнути з них з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних борг у сумі 199 848,49 доларів США, що становить 1 510 845 грн 66 коп.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічними позовами, в обґрунтування яких вказують, що договір позики укладено без згоди дружини позичальника, а правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків та вчинений в доларах США, що не передбачено чинним законодавством України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2011 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено повністю.

Позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнано недійсним договір позики від 01 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року уточнений позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 458 615 грн, що в грошовому еквіваленті в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ складає 150 000 доларів США, в межах вартості Ѕ частини нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходяться в АДРЕСА_2, та Ѕ частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 борг в сумі 1 485 615 грн в межах вартості Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 борг в сумі 1 485 615 грн в межах вартості Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів у сумі1 485 615 грн у межах вартості Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року, доповнено резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року та вказано.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 458 615 грн, що в грошовому еквіваленті в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ складає 150 000 доларів США, в межах вартості Ѕ частини нежитлових приміщень цокольного поверху, що знаходяться в АДРЕСА_2, та Ѕ частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст. 220 ЦПК України, вірно виходив з того, що судом при ухваленні рішення від 05 березня 2014 року не було вказано, в якій частині рішення стосується кожного з відповідачів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та акту прийому-передачі грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко