У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про порушення прав споживачів, стягнення депозитного вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про порушення прав споживачів, в якому просили стягнути з відповідача на їх користь депозитний вклад у розмірі 20971 доларів США кожному, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначили, що 16 листопада 2013 вони уклали із ПАТ «Дельта Банк» договори банківського вкладу (депозиту)

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, сума кожного з яких становила

20 971 долар США.

Пунктом 1.3 зазначених договорів передбачено, що вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладів на рахунок до 15 травня 2014 року включно. Пунктом 1.4 договорів передбачено, що процентна ставка на суму вкладів становить 8,75 % річних.

Пунктом 1.10 договорів передбачено, що вклади виплачуються по закінченню строку розміщення вкладів, зазначених у п. 1.3 договорів шляхом зарахування на поточний картковий рахунок вкладника з використанням платіжної картки.

13 травня 2014 року вони письмово повідомили відповідача про свій намір повернути суму вкладу з урахуванням процентної ставки.

Однак відповідач відмовив їм у виплаті вкладів, посилаючись на постанову НБУ щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті.

Посилаючись на те, що банком не виконано їх вимогу про повернення належних їм коштів, що призвело до порушення їх прав на вільне розпорядження коштами, позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 56 3241,50 грн, 8,75 % від суми заборгованості в розмірі 39 291,91 грн, 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 13 471 грн за договором № НОМЕР_1 банківського вкладу (депозиту) від 16 листопада 2013 року.

Стягнуто із ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2500 грн.

Стягнуто із ПАТ «Дельта Банк» користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 56 3241,50 грн, 8,75 % від суми заборгованості в розмірі 39 291,91 грн, 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 13 471 грн за договором № НОМЕР_1 банківського вкладу (депозиту) від 16 листопада 2013 року.

Стягнуто із ПАТ «Дельта Банк» користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2500 грн.

Вирішено питання про розплід судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення депозитного вкладу відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Так судами встановлено, що 16 листопада 2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладено договори банківського вкладу № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Сума вкладу по кожному із договорів складала 20971 доларів США.

Пунктом 1.3 договорів передбачено, що вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний у п. 1.6 договорів до 15 травня 2014 року включно.

Нараховані відсотки за вкладами виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу (п. 1.9 договорів).

Пунктом 1.10 договорів передбачено, що вклади виплачуються по закінченню строку розміщення вкладів, зазначених у п. 1.3 договорів шляхом зарахування на поточний картковий рахунок вкладника з використанням платіжної картки.

13 травня 2014 року позивачі повідомили відповідача про намір повернути вклади з урахуванням відсоткової ставки.

Відповідач, посилаючись на постанову Національного банку України про обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті, суму вкладу не повернув.

2 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким із 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тощо.

Згідно із п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Встановлено і не заперечувалось самими позивачами, що вони отримали гарантовані законом 200 000 грн.

Отже апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми вкладів.

Правильним є висновок апеляційного суду і про те, що не підлягає задоволенню позов і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про стягнення суми вкладів.

Такий висновок апеляційного суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко