Справа №473/2301/15-ц 15.02.2016 15.02.2016 15.02.2016
Провадження №22-ц/784/165/16
Справа №473/2301/15-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/165/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

15 лютого 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК») предявило вищезазначений позов до ОСОБА_3, який в подальшому було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» (далі ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК»), правонаступником якого ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ABLXRX27110056, за яким останній отримав строковий кредит у сумі 5 927 грн. 43 коп. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 05 серпня 2010 року включно.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2013 року з відповідача на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» стягнуто 13 921 грн. 46 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором, у тому числі: 5 277 грн. 10 коп. заборгованість за кредитом; 622 грн. 01 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 422 грн. 60 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 6 099 грн. 75 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що рішення суду не виконано і відповідач порушував кредитні зобовязання та станом на 14 травня 2015 року має 71 295 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором, позивач просив про задоволення позовних вимог.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить судове рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неналежну оцінку наданих доказів та порушення норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, міськрайонний суд виходив із того, що закінчення строку дії кредитного договору, виключає можливість нарахування неустойки (пені) поза строком дії такого договору.

Проте повністю погодитись із таким висновком міськрайонного суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2008 року між ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір за №ABLXRX27110056, за яким останній отримав строковий кредит в сумі 5 927 грн. 43 коп. на споживчі цілі під зворотне зобовязання повернути їх частинами до 05 серпня 2010 року включно, зі сплатою щомісячно процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних (а.с.5).

Договір складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») та ОСОБА_2.

Із змісту заяви позичальника слідує, що він ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») та Тарифами, якими визначені умови надання і повернення кредиту та відповідальність сторін за порушення грошових зобовязань за даним договором.

Так, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), за кожен день прострочки.

Позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 26 березня 2013 року виникла заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 128 593 грн. 82 коп. та банк був вимушений у липні 2013 року звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2013 року позов банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» 13 921 грн. 46 коп. заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 26 березня 2013 року.

Зі змісту вищезазначеного рішення вбачається, що заборгованість складалася з: 5 277 грн. 10 коп. заборгованості по кредиту, 622 грн. 01 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 422 грн. 60 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 6 099 грн. 75 коп. - штрафу (процентна складова). Цим ж рішенням було відмовлено в частині стягнення пені на підставі ст.61 Конституції України та з посиланням на те, що в даному випадку має місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Дане рішення набрало законної сили.

В той же час, при звернені до суду з даним позовом, банком станом на 14 травня 2015 року повторно нарахована заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією, яка вже стягнута за рішенням суду від 11 жовтня 2013 року.

Тому, зменшуючи позовні вимоги ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» додатково нарахував заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складається тільки із заборгованості за пенею в розмірі 71 295 грн. 12 коп., що розрахована останнім накопичувальним підсумком та шляхом віднімання від загальної суми боргу за кредитом суми пені, яка була нарахована за період до ухвалення судового рішення від 11 жовтня 2013 року (185 968 грн. 48 коп.-114 673 грн. 36 коп.) (а.с.39-40).

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «АКЦЕНТ - БАНК» посилалось на те, що ухваленням судового рішення від 11 жовтня 2013 року у справі №473/3301/13-ц про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2008 року за №ABLXRX27110056, яке не виконано, зобовязання за вказаним договором не припинилося, тому кредитор не позбавлений права на отримання 71 295 грн. 12 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

За змістом ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені приписами ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15, вбачається, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

10 січня 2014 року відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №473/3301/13-ц виданого 23 жовтня 2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку 13 921 грн. 46 коп. (а.с.48).

Втім, даних про те, що отримані відповідачем в якості кредиту кошти були повернуті банку, в матеріалах справи відсутні.

Наслідком порушення боржником зобовязання є виникнення у нього обовязку по сплаті неустойки (ст.610 ЦК України ).

Разом з тим, у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України міськрайонний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав та помилково вважав, що відсутні правові підстави для нарахування пені.

Отже, оскільки заборгованість за кредитним договором на сьогодні повністю не зарахована на користь банка, відтак, у банка є право на отримання від позичальника пені, нарахованої за порушення умов договору.

Оскільки, міськрайонний суд був іншої думки і в задоволенні позову відмовив, то зазначений висновок слід привести в дію рішенням апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особами («Розстрочка») («Стандарт») передбачено нарахування пені в розмірі 1.25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Разом з тим, за положенням ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобовязань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, а також враховуючи вимоги норм конституційного та міжнародного законодавства, колегія суддів вважає можливим визначити розмір пені в сумі 3 500 грн. 00 коп. відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України та з врахуванням принципів розумності та справедливості, закріплених у ст.3 ЦК України.

За такого, колегія суддів у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позов банка частково та стягнути на його користь з відповідача 3 500 грн. 00 коп. пені.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України слід провести й розподіл судових витрат. Оскільки, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку становить 3 500 грн. 00 коп., тобто 5% від заявлених позовних вимог, отже відповідач повинен сплатити на користь позивача судові витрати сплачені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 213 грн. 63 коп.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 3 500 (три тисячі пятсот) грн. 00 коп. пені за договором №ABLXRX27110056 від 05 серпня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 213 (двісті тринадцять) грн. 63 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4