Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" лютого 2016 р. 145/1810/15-ц

2/145/109/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мазур О.П.,

за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ворошилівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 22 листопада 2000 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку № 351 площею 3, 07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_4 належним їй майном не розпорядилася. Вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Крім неї спадкоємицею першої черги є також її сестра ОСОБА_5.

Відповідно до чинного на той час законодавства, зокрема ст. 549 Цивільного кодексу України (1963 року) спадкоємець визнавався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вона прийняла спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю.

Її сестра ОСОБА_5 спадщину не приймала, приймати її не бажає та на неї не претендує.

Однак оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку немає можливості так як державний акт на право власності на земельну ділянку видано на ім'я спадкодавця 21 квітня 2001 року, тобто після її смерті.

Разом з тим вона вважає, що право власності на вищевказану земельну ділянку входить до складу прийнятої нею спадщини з наступних підстав.

За життя ОСОБА_4 була членом КСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області і мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності даного КСП відповідно до державного акта на право колективної власності на землю від 26 грудня 1995 року.

Згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 р № 720/95 право на земельну частку (пай) мали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності.

За таких обставин право на земельну частку (пай) спадкодавець набула за життя.

Право на земельну часку (пай) за життя спадкодавця посвідчувалося сертифікатом, взамін якого на підставі рішення 16 сесії 03 скликання Ворошилівської сільської ради від 13 лютого 2001 року на ім'я спадкодавця було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3, 07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Державний акт було видано на руки їй.

Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 68 971,82 грн.

За змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. - № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у Тиврівській державній нотаріальній конторі немає можливості, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0379 площею 3, 0703 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 листопада 2000 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Ворошилівська сільська рада подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

22 листопада 2000 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку № 351 площею 3, 07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя ОСОБА_4 належним їй майном не розпорядилася.

Позивач є спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Крім неї спадкоємицею першої черги є також її сестра ОСОБА_5.

Відповідно до чинного на той час законодавства, зокрема ст. 549 Цивільного кодексу України (1963 року) спадкоємець визнавався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від, 14.06.1994 року, (чинної на час смерті ОСОБА_4К.), доказом вступу в володіння та управління спадковим майном могла бути довідка виконавчого комітету місцевої ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Вона прийняла спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю, що стверджується домовою книгою (а.с. 15-17).

ОСОБА_5 спадщину не приймала, приймати її не бажає та на неї не претендує, що стверджується її заявою (а.с. 9).

Однак оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку немає можливості так як державний акт на право власності на земельну ділянку видано на ім'я спадкодавця 21 квітня 2001 року, тобто після її смерті, що стверджується листом нотаріуса про неможливість оформлення спадщини № 1140/01-16 від 03.09.2015 року (а.с. 8).

За життя ОСОБА_4 була членом КСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області і мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності даного КСП відповідно до державного акта на право колективної власності на землю від 26 грудня 1995 року.

Згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 р № 720/95 право на земельну частку (пай) мали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010р.№ 2), член колективного сільськогосподарського підприємства (КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

За таких обставин право на земельну частку (пай) спадкодавець набула за життя.

Право на земельну часку (пай) за життя спадкодавця посвідчувалося сертифікатом, взамін якого на підставі рішення 16 сесії 03 скликання Ворошилівської сільської ради від 13 лютого 2001 року на ім'я спадкодавця було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3, 07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю.

Після смерті матері позивач замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), під час розробки якої ФОП ОСОБА_6 було встановлено, що дійсна площа вказаної земельної ділянки з заокругленням до однієї тисячної становить 3, 0703 га.

Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:003:0379, що стверджується витягом з технічної документації.

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0379 площею 3,0703 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ворошилівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 листопада 2000 року в м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.