АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1651/16 Головуючий 1 інст. Довготько Т.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 січня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення неповнолітній дитині документів для виїзду за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просила надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4, 13 вересня 2010 року, до Російської Федерації, Приморський край, м.Находка, вул Гончарова, 17, з 01 березня 2016 року, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_3 неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації, Приморський край, м.Находка, вул.Гончарова, 17, з 01 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19 червня 2010 року по 17 січня 2012 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, 09 вересня 2010 року. На даний час дитина проживає з позивачем за адресою: м.Харків, вул.Аскольдівська, 10-Б.

З моменту розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає.

Зокрема, відповідач відмовляється у встановленому законом порядку надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_4 до Російської Федерації, де проживає сестра позивача ОСОБА_5, для відпочинку та оздоровлення дитини.

Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитину та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне зясування судом обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 141, 157 СК України, статті 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення та тих обставин, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивачкою у позові не визначено загальний термін надання такого дозволу та не зазначено при цьому часового проміжку перебування дитини у іноземній державі.

З таким висновком суду першої інстанції, судова колегія погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи, та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Отже процедура оформлення документів для виїзду дитини за кордон, як то проїзного документа дитини, є окремою процедурою, не повязаною з наданням згоди одного з батьків безпосередньо на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, а передбачає подання до відповідного відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб нотаріально посвідченої заяви батьків про надання згоди на оформлення проїзного документа.

Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_6