Справа № 344/8847/15-ц
Провадження № 4-с/344/15/16
У Х В А Л А

09 лютого 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

скаржника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, державного виконавця Саюк Тараса Володимировича про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дію,-

ВСТАНОВИВ:

в заяві вказано, що рішеннями Івано-Франківського міського суду за 2011 та 2012 роки ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь скаржника грошові кошти та зобов`язано її звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Державним виконавцем відкрито виконавчі провадження, який на думку скаржника не вчинив жодних дій для їх виконання, а тому скаржник просив суд визнати бездіяльність державного виконавця незаконною, зобов`язати його накласти арешт на майно боржника ОСОБА_3, знести піддашшя, звернутися до суду із заявою про заборону виїзду боржника за кордон.

В судовому засіданні скаржник та його представник підтримали заяву.

Судом встановлено наступні обставини.

17/01/2013 р. відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа від 16/08/2012 р. про зобов`язання ОСОБА_3 звільнити 0,0006 га зайнятих побудовою та піддашшям.

10/01/2012 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 07/12/2011 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 18732 гривень боргу, 310,82 гривень судових витрат.

02/06/2015 р. скаржник звернувся до ДВС м. Івано-Франківськ та просив звернутися до суду із заявою про заборону боржнику виїжджати за кордон.

15/07/2015 р. скаржник звернувся до ДВС м. Івано-Франківськ із заявою про надання інформації про виконання судового рішення в частині зобов`язання боржника знести піддашшя та звільнити земельну ділянку.

В квітні 2013 р. ВДВС звернувся до суду із заявою про надання дозволу на примусове проникнення до приміщення боржника для виконання виконавчого листа від 07/12/2011 р.

03/01/2013 р. Управління ДВС повідомило скаржника про те, що представник ОСОБА_4 не надав документу про представництво.

27/06/2012 р. скаржник звернувся до ДВС м. Івано-Франківськ та просив звернути стягнення на майно боржника у разі відсутності грошових коштів.

01/02/2012 р. ухвалено рішення, яким зобов`язано ОСОБА_3 звільнити 0,0006 га зайнятих побудовою та піддашшям.

24/05/2012 р. рішення від 01/02/2012 р. залишено без змін.

18/10/2011 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та стягнуто 18732 гривень боргу, 310,82 гривень судових витрат.

В ст. 129 Конституції України в якості загальної засади судочинства проголошено обов'язковість рішень суду.

Відповідно ст. 1 до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В ст. 383 ЦПК України вказано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Державним виконавцем не надано суду жодного доказу на спростування скарги.

На неодноразові повідомлення суду суб`єкти, бездіяльність яких оскаржується не з`явились в судове засідання, не подали клопотань з приводу відкладення судового засідання, на надали доказів на спростування доводів скаржника.

В ст. 387 ЦПК України вказано, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Невиконання судового рішення своєчасно і повністю у строк, визначений законом та не надання суду доказів щодо обґрунтування причин невиконання та сплив строків, встановлених законом для такого виконання є правовою підставою для визнання бездіяльності державного виконавця та ДВС м. Івано-Франківська незаконною.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Так скаржник просив суд знести піддашшя, однак вказане право йому не гарантовано положеннями законодавства, оскільки суд не є органом виконання судових рішень, здійснення таких дій законом покладено на ДВС.

Так само відповідно до закону у суду відсутнє право на звернення із заявою про заборону виїзду за кодон, оскільки такі дії здійснюються державним виконавцем на власний розсуд; розгляд відповідного подання здійснюється в судовому порядку на підставі подання державного виконавця.

Відповідно до п. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

скаргу задовольнити частково;

визнати бездіяльність державного виконавця Саюк Т.В. незаконною;

в іншій частині скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її проголошення або отримання сторонами копій.

Головуючий суддя С.О. Бородовський