АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача, його представника, представника відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на користування житлом, вселення та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на користування житлом, вселення та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні житлом.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами. В 1988 році позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 та за згодою її матері - ОСОБА_5 перейшов проживати за місцем проживання дружини в с.Ванчиківці, вул.Бесарабська 39, Новоселицького району. Незважаючи на те, що він постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, до 2015 року позивач був зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_2 в господарстві своїх батьків.

22-ц/794/ 1537/2016р. Головуючий у 1 інстанції Вівчар Г.А.

Категорія 43 доповідач Перепелюк І.Б.

На початку 2015 року на умовляння дружини ОСОБА_2 він продав батьківській будинок в с.Тарасівці, Новоселицького району та виручені гроші потратив на продовження будівництва будинку в с.Ванчиківці, вул.Басарабська 39, Новоселицького району, де він проживав із сім»єю.

Знявшись із реєстрації в с.Тарасівці, дружина не дала згоди на реєстрацію його в с.Ванчиківці, вул.Басарабська 39, Новоселицького району.

09 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 рішенням Новоселицького районного суду шлюб між сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу відповідачі почали створювати умови неможливості спільного проживання, в результаті чого він був виселений.

ОСОБА_1О . зазначав, що він набув право на проживання в житловому будинку по вул. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Позивач просив визнати за ним право на проживання в вищевказаному будинку, вселити його в даний будинок та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у його користуванні.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просив рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988року, оскільки згідно свідоцтва про шлюб від 14.12.2007р., їхній шлюб було зареєстровано 14.09.1997р.

Також ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_3, яка є власником вищезазначеного домогосподарства, надала дозвіл на тимчасове проживання у даному господарстві ОСОБА_1, тому позивач і не був там зареєстрований.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок по вул. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району зареєстроване за ОСОБА_3 22.07.2016р. , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Сторонами не заперечується факт проживання позивача в житловому будинку по вул.Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району з 1988 року, що також підтверджується показами свідків.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами був зареєстрований 14 вересня 1997 року.

Встановлено, що з 1988 року позивач постійно проживав із своєю сім»єю в господарстві по вул. Басарабська 39, с. Ванчиківці, Новоселицького району, тимчасово їздив на заробітки, зароблені кошти вкладав в господарство, хоча там і не був зареєстрований.

Позивач був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 в господарстві батьків, і лише після їх смерті та відчуження будинку в 2015р. був знятий з реєстрації. Однак, дружина не дала згоди на реєстрацію його в с.Ванчиківці, вул.Басарабська 39, Новоселицького району.

Відповідно до положень ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що позивач проживає у спірному господарстві з 1988р. як чоловік ОСОБА_2 за згодою її матері - ОСОБА_5 Проживаючи разом, однією сім»єю, вони вели спільне господарство, доглядали худобу, обробляли город, кошти, які позивач заробляв на заробітках вкладалися у господарство.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, факт розірвання шлюбу між сторонами у справі не впливає на право користування позивача спірним будинковолодінням.

Враховуючи, що позивач в будинок по вул.Басарабська 39, с.Ванчиківці вселився із згоди матері дружини - ОСОБА_3, яка є власником, тривалий час там проживав, а саме з 1988 року по травень 2016 року, проживав з відповідачами однією сім»єю, вів спільне господарство, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідно до положень ст. 156 ЖК України він набув право користуватися спірним домоволодінням.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять позивачу перешкоди в проживанні в спірному будинку, змінили замки в дверях, виставили за ворота його речі, не пускають у будинок.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 в 1988р. надала ОСОБА_1О дозвіл на тимчасове проживання у даному господарстві є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач не зареєстрований у спірному будинку, отже і не має права там проживати є безпідставними, оскільки відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови в визнанні права користування жилим приміщенням особі, яка вселилися в нього та проживала як член сім'ї.

Враховуючи всі обставини справи, дослідивши представлені сторонами докази, висновок суду про наявність підстав для задоволення позову є правильним. Доводи апеляційної скарги цього не спростовують, підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :