Справа №345/451/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2016 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Галущак Л.О.

секретаря Назарчук І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

Що позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008 року й на даний час розглядається питання про розірвання шлюбу . За час шлюбу, 20.02.2012 року ними придбано квартиру по АДРЕСА_1 . Однак реєстрація права власності на квартиру , як і оформлення договору купівлі-продажу, здійснювалась тільки на відповідача . Відповідно до договору купівлі-продажу вище вказана квартира придбана за 36529,00 гривень.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, за принципом рівності часток. Згідно ст.70 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини , чоловіка може бути збільшена , якщо з нею , ним проживають діти , а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови , що розмір аліментів , які вони одержують , недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вважає, що має право на збільшення її частки в спільному майні , оскільки з нею проживає неповнолітня дитини , аліменти відповідач сплачує по 100 -150 грн. в місяць, іншої матеріальної допомоги не надає , проживає з дитиною окремо від відповідача в іншому орендованому помешкання . Тому вона звернулася до суду й просить визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а за відповідачем на 1/4 частини даної квартири.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнив позовні вимоги просить визнати за нею, ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги підтримали з підставі, викладених у позовній заяві. Просять суд уточнені позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав й не заперечує щодо визнання на позивачкою власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

У судовому засіданні з"ясовано , що сторони з 30.08.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3 ( а.с. 7) .

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За час спільного проживання, а саме: 20.02.2012 року, ними придбано квартиру по АДРЕСА_1( а.с.14-15) й реєстрація права власності на квартиру , як і оформлення договору купівлі-продажу, здійснювалась на відповідача.

Даний факт ніким не оспорюється.

Як роз'яснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 27.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснено в п. 25 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як з»ясовано в судовому засіданні , сторони не бажають проводити реальний поділ спільного майна подружжя - квартири по адресі: АДРЕСА_1 . Виходячи з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити, визнати ідеальні частки подружжя в спільному майні без його реального поділу, залишити у спільній сумісній власності сторін квартиру АДРЕСА_1 й визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, залишивши 1/2 частку квартири у власності відповідача ОСОБА_2

На підставі ст. 325, 365, 368, 372 ЦК України, ст.60-71 СК у України, керуючись ст. 208, 210 , 213-215 , 224-226 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В:

Позов задоволити. Провести поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу його проголошення.

Головуюча :