Справа № 288/1352/15-ц
Провадження № 2/288/66/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

секретаря судового засідання Мітніцькій О.В.,

за участю :

позивача - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди, в якому вказує, що 31 травня 2014 року, близько 8-ї години, під час руху автодорогою між населеним пунктом с. Ходорків та населеним пунктом смт. Попільня, трапилося ДТП, під час якого були пошкоджені транспортні засоби, якими керували Позивач та Відповідач.

Після ДТП, зазнавши стресу, Позивач погодився з переконуваннями Відповідача, що саме Позивач винний у ДТП. ОСОБА_3 пояснював Позивачу, що внаслідок саме дій Позивача, а не його маневру сталася ДТП, а тому Позивач винний у його вчиненні. Крім цього, останній переконав Позивача, що внаслідок ДТП йому завдано матеріального збитку на загальну суму 12 000 гривень. Спочатку Відповідач стверджував, що розмір збитку становить 4000 гривень, які Позивач повинен йому відшкодувати, а згодом Відповідач на власний розсуд збільшив розмір завданої шкоди ще на 8 000 гривень. Всього розмір завданої йому шкоди Відповідач оцінив в 12 000 гривень.

Позивач зазначає, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 вересня 2015 року в справі № 288/833/14 -ц, зобов'язання Позивача по відшкодуванню шкоди, завданої ОСОБА_3 є договором, на укладення якого сторони мають право. Попри те, що Позивач так не вважає.

Позивач вважає, що Відповідач обманув його двічі. Перший раз він обманув його, тим що саме Позивач винен у скоєнні ДТП.

Порушення Правил дорожнього руху є адміністративним правопорушенням. Порядок притягнення до адміністративної відповідальності передбачений КУпАП. Жодного рішення компетентного органу, в тому числі судового рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності до скоєння ДТП не існує. Тому Відповідач, переконавши Позивача, що саме він винен у скоєнні ДТП, як стверджує Позивач обманув його.

Другий раз Відповідач обманув Позивача, як вказує Позивач зазначивши, що розмір завданої йому шкоди становить 12 000 гривень. Незважаючи на те, що Позивач не був згоден з визначеною Відповідачем сумою збитків, останній переконав Позивача, а фактично обманув, що сума збитків становить 12 000 гривень.

Позивач стверджує, що експерт може компетентно визначити розмір завданих збитків у разі спору, а не ОСОБА_3 Так, Відповідач обманув Позивача вдруге.

Позивач вважає, що саме щодо цих двох істотних обставин (наявність вини Позивача у скоєнні ДТП, а також розмір збитків, завданих ОСОБА_3 внаслідок пошкодження його транспортного засобу), які стали причиною укладення між ним та Відповідачем договору про відшкодування збитків (відповідно до позиції ВССУ), Позивача обманув ОСОБА_3, тому такий договір Позивач вважає слід визнати недійсним.

Позивач зазначає, що схиливши його до зобов'язання відшкодувати 12 000 гривень, Відповідач спонукав його укласти договір про відшкодування збитків (згідно позиції ВССУ), який не ґрунтується на добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач вважає, що є нерозумним та несправедливим, спонукати його відшкодовувати отримані збитки в ДТП, у скоєнні якої його вина не встановлена в законному порядку, на суму, визначеного одноосібно Відповідачем. При одночасному запереченню Позивачем вищевказаних обставин.

На наявність тиску, вчиненого ОСОБА_3, Позивач вказує той факт, що останній вилучив в нього паспорт громадянина України і пообіцяв повернути лише у випадку сплати ним коштів за ремонт його автомобіля.

Завдяки цьому, Позивач зазначає, що є очевидним, що добровільності його на укладення договору не було, а принципам добросовісності, розумності та справедливості договір не відповідає.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить, визнати недійсним договір про відшкодування ОСОБА_1 отриманої ОСОБА_3 шкоди на суму 12 000 гривень, що був укладений 31 травня 2013 року між ним та ОСОБА_3.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав:

Судом встановлено, що 31 травня 2014 року, близько 07.00 години, на автодорозі Ходорків Попільня, неподалік с. Котлярка Попільнянського району, трапилося ДТП, за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розібравшись на місці, вказані водії прийшли до згоди, що ОСОБА_1 відшкодує за ремонт автомобіля ОСОБА_3, який останній оцінив в 12000 гривень. Діставшись до смт. Попільня, ОСОБА_1 дав ОСОБА_3 4000 гривень, за домовленістю позичив у ОСОБА_3 ще 8000 гривень, про що написав розписку. Написання вказаної розписки відбулося добровільно, без спричинення будь яких тілесних ушкоджень ОСОБА_1

Згідно із постанови слідчого СВ Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області від 30 серпня 2014 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1, згідно якої ОСОБА_3 вчинив шахрайські дії відносно нього 31 травня 2014 року в смт. Попільня, закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.

В матеріалах справи знаходиться вищевказана розписка від 31 травня 2014 року, згідно якої ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 8000,00 гривень, та зобовязувався віддати їх на протязі місяця, а також розписка від 31 травня 2014 року, згідно якої ОСОБА_3 в разі оплати за ремонт його автомобіля «OPEL - VIVARO» д.н.з. претензій мати не буде і паспорт ОСОБА_1 поверне.

Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до приписів частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до приписів статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_1 позичив кошти у розмірі 8000,00 гривень у ОСОБА_3, однак, їх не повернув.

З 31 травня по 1 липня 2014 року паспорт ОСОБА_1 знаходився у ОСОБА_3, проте ОСОБА_1 не довів, що він був вилучений у нього Відповідачем протиправно, крім того паспорт був повернутий Позивачу.

В свою чергу, посилання в позовній заяві ОСОБА_1 на те, що розписка написана ним внаслідок обману зі сторони ОСОБА_3, без реальної вини Позивача в скоєнні ДТП, а тому є підстави для визнання розписки недійсною є недоведеними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме, матеріалами перевірки.

Підставою недійсності правочину відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою, третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем не доведено застосування до нього психологічного тиску з сторони Відповідача, а тому підстави для застосування статті 203 ЦК України відсутні.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що вказану розписку він склав під впливом обману з боку Відповідача, оскільки останній вів в оману стосовно наявності вини Позивача у скоєнні ДТП, а також в розмірі збитків, завданих йому внаслідок пошкодження його транспортного засобу, які стали причиною укладення між ним та Відповідачем договору про відшкодування збитків.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 10, 57, 60, 174, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, статтями 215, 216, 230, 509, 1049, 1050 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_5