Справа № 303/5553/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_1 Фтоми Петровича і ОСОБА_2 від імені яких на підставі договору діє адвокат ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року за позовною заявою Публічного акціонернеого товариства ВіЕс Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_1 Фтоми Петровича і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року, ПАТ ВіЕс Банк звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року, задоволено позовні вимоги і вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 від імені яких на підставі договору діє адвокат ОСОБА_3 не погодились з рішенням суду та подав апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про відхилення позову. Мотивує свої вимоги тим, що суд не повно зясував усіх фактичних обставин справи та не дослідив їх, і не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. А тому, вважає рішення суду необґрунтованим, та таким, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник, відповідачки ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності в особі ОСОБА_5, підтримав, вимоги скарги, і просив таку задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Представник - ПАТ ВіЕс Банк в особі ОСОБА_6 заперечив, доводи скарги, так-як, такі не відповідають матеріалам справи та вимогам цивільно-правових актів, що є підставою для відхилення скарги.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, але повідомлялись належним чином про час та місце судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені, певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є, факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви стосуються того, що позивач не надано належного розрахунку заборгованості, який би містив інформацію щодо предмета доказування, ґрунтувався би на первинних бухгалтерських документах, і містив би математичні формули по яким проводився розрахунок. Натомість, суду надано розрахунок заборгованості по іншому кредитному договору, а саме, № KF38211 від 01.08.2007 року. А тому, рішення суду ґрунтується на припущеннях, що призвело до хибного висновку в справі.

Проте такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються з обставинами справи, та вимогами норм матеріального права.

За правилами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Так, 05.09.2006 року між ВАТ Електрон банк (правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір за № KF38211 із подальшими доповненнями, згідно якого, Банк надав, а позичальниця отримала кредитні кошти в сумі 170000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 02.09.2016 року під 14% річних, а.с. 8-10. До даного кредитного договору, сторонами укладено 05.09.2006р. Додаткову угоду № 1, 24.10.2006р. Додаткову угоду № 2, 19.04.2007р. Додаткову угоду № 3 і 29.10.2007р. Додаткову угоду № 4, а.с. 11, 13, 15 і 17.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за Кредитний договір за № KF38211 від 05.09.2006р., між ОСОБА_1 Фтомою Петровичем і ВАТ Електрон банк (правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк) було укладено Договір поруки від 05.09.2006 року. Також між ОСОБА_2 і ВАТ Електрон банк (правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк) було укладено Договір поруки від 05.09.2006 року.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п. 5.2.9. Кредитного договору зазначено, що позичальник зобовязується повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання у випадку: утворення в Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Згідно п. 5.3.1. Кредитного договору, Банк має право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, списати з рахунків Позичальника суми боргу на підставі свого наказу про примусову сплату боргового зобовязання, вимагати виконання зобовязань за кредитним договором від поручителя.

Кредитним договором у пунктах 6.2. і 6.3. передбачена відповідальність Позичальника, яка полягає в тім, що за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини; несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання вимог ст. 1048, 1054 ч. 2 і ст. 554 ч. 2 ЦК України та Кредитного договору, ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було надіслано 17.07.2015 року письмові вимоги за №№ 09-4/14604, 09-4/14600 і 09-4/14601, які ними отримано 22.07.2015 року (згідно рекомендованих повідомлень) з вимогою погашення заборгованості на загальну суму 58460,39 доларів США, а.с. 32-34.

У розрахунку боргу за Кредитним договором № KF38211 від 05.09.2006р. станом на 25.08.2015 року за ОСОБА_1 значиться заборгованість за строковим тілом кредиту 21154,00 доларів США і заборгованість за простроченим тілом кредиту 18190,79 доларів США; заборгованість за строковими відсотками складає 323,38 долари США і заборгованість за простроченими відсотками складає 2858,51 доларів США; заборгованість по пені складає 5314,81 доларів США, яка нарахована за період з 25.08.14р. по 24.08.15р., а всього заборгованість по кредиту становить суму в розмірі 47841,49 долар США, що за курсом НБУ на дату розрахунку, складає 1057083,75 гривні, а.с. 178-187. Даний розрахунок вчинено відповідальною особою відділу адміністрування кредитів, ОСОБА_7 і засвідчено підписом і печаткою.

З розрахунку боргу убачається, що ОСОБА_1 за час користування кредитними коштами, виконувала свої обовязки по поверненню тіла кредиту, сплачувала відсотки, комісію і пеню, але не в повному розмірі. Так нею було погашено тіла кредиту в сумі 119605,21 доларів США; відсотків у сумі 67524,52 долари США; комісії 400 доларів США і пені 78,51 доларів США, а всього на загальну суму 187608,24 доларів США.

Таким чином, твердження представника ОСОБА_5, що ОСОБА_1 не виконувала своїх зобовязань за кредитним договором у валюті кредитування є безпідставним. Як і безпідставним є твердження стосовно того, що ОСОБА_1 не отримувала кредитних коштів. Оскільки, таке спростовується як заявами на видачу готівки від 05.09.06р. за № 7_23; від 24.10.06р. за № 7_13; від 19.04.07р. за № 7_54 і від 29.10.07р. за № 7_134 (а.с. 28-31), так і безпосередньо рухом коштів по погашенню кредиту.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 як поручителі прав і зобовязань ОСОБА_1 взяли на себе зобовязання відповідати перед Банком у випадку невиконання Позичальником своїх обовязків як солідарні боржники з останнім, що зазначено у пунктах 1.2., 1.3. Договорів поруки від 05.09.2006 року, а.с. 20, 24.

Як зазначено в ч. 1 ст. 553 та ч.ч. 1 і 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки, договори поруки укладені Банком із кожним поручителем окремо, а не разом. А тому, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 несуть кожен окремо відповідальність разом із ОСОБА_1 як солідарні боржники, а не спільно між собою, ч. 3 ст. 554 ЦК України.

У спростування наведених обставин, відповідачі не навели, і не подали належного та допустимого доказу із приводу того, що за ОСОБА_1 не значиться заборгованість за кредитним договором № KF38211 від 05.09.2006р. у звязку з повним виконанням такого у відповідності до умов наведених у такому.

Наведені відповідачами у скарзі інші доводи є не суттєвими та такими, що не мають правового значенні у даній справі при вирішені заявлених позовних вимог з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, та застосував до них норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

А звідси, доводи ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин встановлених апеляційним судом, а тому, колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213 і 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 316 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_1 Фтоми Петровича і ОСОБА_2 від імені яких на підставі договору діє адвокат ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ____________________

____________________