ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Червономотовилівської сільської ради про визнання права власності земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Червономотовилівської сільської ради Фастівського району про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,0613 га. для обслуговування житлового будинку. Реалізовуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори та 31 липня 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено у зв'язку з відсутністю державного акта на право власності на земельну ділянку. Позивачу надали роз'яснення про те, що, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову ОСОБА_1 та просить розглядати справу без участі представника.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.09.2014 року Виконавчим комітетом Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, серія НОМЕР_3 ( а.с. 14).

З наведеного виходить, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2.

За життя спадкодавцем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними будівлями від 16 травня 2006 року (а.с. 20, 21), а також договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0613 га, яка була надана для обслуговування житлового будинку і розташована за цією ж адресою (а.с. 18, 19).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на зазначений житловий будинок і земельну ділянку.

31 липня 2015 року на ім'я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого отримав у спадщину від ОСОБА_2 будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, проте листом від 30.04.2015 року № 299/02-14 йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу - державного акта на право власності на земельну ділянку та запропоновано звернутися до суду для визнання право власності на земельну ділянку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об'єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, оскільки за його життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки його у власність, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі набуває таке право в порядку спадкування на дану земельну ділянку.

Як зазначалось, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку, а саме відсутній державний акт на земельну ділянку площею 0,0613 га. для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території села Ч. Мотовилівка Фастівського району Київської області.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.3.3 цього Узагальнення, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування на земельну ділянку, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, (державний акт на право власності на земельну ділянку), саме тому у суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрованим та проживає: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку загальною площею 0.0613 гектарів, надану для обслуговування житлового будинку, яка розташована на території АДРЕСА_2.

Повний текст рішення виготовлений 24 березня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова