Справа № 188/147/16-ц
Провадження № 4-с/188/5/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

В складі : головуючої судді Ніколаєвої І.К.

При секретарі Карпенко С.М.

З участю представника скаржниці ОСОБА_1

Представника заінтересованої особи ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_3 зі скаргою на рішення та дії державного виконавця.

В скарзі вона вказує, що 17 грудня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області виніс ухвалу про забезпечення позову , якою зобов'язав

Провести опис та накласти арешт на майно, яке знаходиться у відповідача, ОСОБА_4, і.н. НОМЕР_1 в будинку за адресою: вул. Остапенківська, 21а с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області;

накласти арешт на автомобіль марки FUAH 008 VAZ Autotechnology, модель 21104, реєстраційний номер НОМЕР_2 рік випуску 2008, шасі Y6L1810, серія та номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ДАН 484328, колір чорний - та з метою збереження спірного майна передати вказаний автомобіль, ОСОБА_3, яка зареєстрована: вул. Набережна -4 с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області а фактично мешкає: вул. К.Маркса, 7/43 м. Першотравенськ Дніпропетровської області, і.н. НОМЕР_3 на відповідальне зберігання.

Відповідно до частини 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановив ухвалу, в якій зазначив вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання. Копія ухвали була направлена заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановленим.

Згідно частини 9 статті 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень».

29 січня 2016 року через пошту Скаржниця отримала постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.01.2016 р. - ВП № 49715703, виготовлену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, з якою вона не згодна з наступних підстав:

На виконання процесуального закону, ч. 5 ст. 153 ЦПК України, 17.12.2015 року суд направив ухвалу про забезпечення позову від 17.12.2015 року по справі № 188/1598/15-ц заінтересованій особі: ВІДДІЛУ державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області для негайного виконання. Але виконавець, тільки 11.01.2016 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголосив заборони на його відчуження ВП № 49715703. яка за змістом не відповідає вимогам ухвали суду від 17.12.2015 року і яка оскаржується в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а відповідно ч. 2 статті 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі ст..ст. 47,11,12,25 Закону України «Про виконавче провадження» , ст..ст. 383-389 ЦПК України скаржниця просить задовольнити скаргу.

В судовому засіданні представник скаржниці скаргу підтримав, просить визнати неправомірною постанову державного виконавця Смірнової А.А відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції від 19 січня 2016 року про повернення скаржниці Ухвали про забезпечення позову від 17.12.2015 року виданої Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по справі №188/1598/15-ц провадження №2/188/775/2015 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник вказав, що державним виконавцем були грубо порушені строки відкриття провадження і через її бездіяльність відповідач вивіз майно з будинку. Наклавши арешт на автомобіль виконавець навмисно не передала його на відповідальне зберігання скаржниці як того вимагав виконавчий документ. Прохає винести окрему ухвалу відносно державного виконавця та направити в правоохоронні органи для реагування.

Зацікавлена особа, в судове засідання надала копію виконавчого провадження №663/4, яке було розпочате 23.12.2015 року ,а завершено 19.01.2016 року на підставі п.6 ст.47,50 ЗУ « Про виконавче провадження». Вважає скаргу не обґрунтованою, прохає відмовити в її задоволенні. Пояснила, що вона виконала всі дії згідно виконавчого документу. Виконавче провадження було відкрито за заявою скаржниці 23.12.2015 року , після виїзду до місця знаходження майна, вона наклала арешт на частину майна вказаного в ухвалі суду та арешт на автомобіль, але в частині передачі автомобіля на зберігання ОСОБА_5 як вказано в ухвалі суду не відбулося через те, що вказаний автомобіль не належить відповідачеві по справі ОСОБА_6 Про всі виконані і не виконані дії вона склала акти. Виконати ухвалу в частині проведення опису та арешту майна, яке перебувало в будинку 21"А" по вул. Остапенківській в с. Миколаївка, також було не можливо через відсутність майна взагалі. Просить суд не виносити окрему ухвалу відносно неї, вважає свої дії правомірними.

Вислухавши представника скаржниці,представника заінтересованої особи вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення скарги з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що Постановою зацікавленої особи 19.01.2016 року повернуто, Ухвалу суду про забезпечення позову видану 17.12.2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області. В постанові від 19.01.2016 року державним виконавцем зазначено,що що при виході за вказаною, у ухвалі Петропавлівського районного суду по справі №188/1598/15-ц від 17.12.2015 року ,адресою, а саме вул.. Остапенківська 21а, с. Миколаївка , Петропавлівського району Дніпропетровської області було встановлено, що майно визначене у вищезазначеній ухвалі відсутнє.

Виконавче провадження було відкрите за заявою скаржниці в той же день 23.12.2015 року, що підтверджується заявою ОСОБА_3 та постановою виконавця. В постанові виконавець накладає арешт на спірний автомобіль та вказує, що вона надає чомусь строк на добровільне виконання рішення про що вказує у ч.2 резолютивній частині вказаної постанови.

Слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про забезпечення позовних вимог строк для самостійного виконання рішення боржником, не надається.

Вимогу виконавчого документу щодо передачі вказаного автомобіля виконавець не виконала посилаючись на те, що автомобіль не належить відповідачеві по справі. Відповідно до пункту 4.2.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо опис і арешт майна здійснюється на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Судом була визначена особа, якій необхідно було передати майно на зберігання, але виконавець не виконала дану вимогу.

Виходячи з цього виконавцем було порушено вимоги Інструкції про проведення виконавчих дій, а саме 5.6.1. Арешт майна полягає у проведенні його опису,

оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в

обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника

та передачі на зберігання іншим особам.

Державним виконавцем порушено 5.6.6. Інструкції про проведенні виконавчих дій де зазначено,що при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника державний виконавець складає акт опису й арешту майна (додатки 21, 21-1). Перший примірник акта опису й арешту майна (додаток 21) складається з використанням бланка документів виконавчого провадження, для інших примірників (додаток 21-1) використовуються бланки для копій документів виконавчого провадження. (Абзац перший пункту 5.6.6 в редакції Наказу Мін'юсту N 28/5 від 04.05.2001 ).

Державним виконавцем від 14.01.2016 року виноситься Акт державного виконавця ,де зазначено,що майно яке зазначене в ухвалі суду відсутнє, хоча вірніше повинно було б скласти Акт про відсутність майна у боржника. Акти державного виконавця складені державним виконавцем від 25.12.2015 року та від 14.01.2016 року з порушеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 2 квітня 2012р. № 489/20802 , що також вказує на неправомірність дій виконавця і є підставою для задоволення скарги.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» ухвали судів у випадках, передбачених законом є виконавчими документами та підлягають виконанню органами державної виконавчої служби.

Процесуальним законодавством передбачено, що ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову виконуються в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ст.. 152 ЦПК, ст. 43-1 43-10 ГПК).

Слід зазначити, що підстави для відкриття виконавчого провадження визначені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відкривши провадження виконавець у Постанові про відкриття провадження від 23.12.2015 року розглянувши ухвалу суду від 17.12.2015 року відкрила провадження тільки в частині арешту на автомобіль, залишивши поза увагою перший абзац резолютивної частини ухвали щодо опису та арешту майна боржника.

Отже, не відкривши виконавче провадження в цій частині, виконавець накладає арешт на частину майна, яка нею не була описана, складає акти щодо відсутності майна за вказаною адресою проводить інші дії, що суперечить інструкціям та нормам закону.

Якщо виконавчий документ відповідає вимогам, визначеним статтею 18 Закону, предявлений у встановлені строки та до відповідного органу державної виконавчої служби державний виконавець зобовязаний відкрити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо ухвала суду підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документа і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Під час виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення суду дотримуються загальних правил виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими актами. Найпоширенішими виконавчими документами про забезпечення позову є ухвали судів про накладення арешту на майно , що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відомості про обтяження рухомого майна вносяться державним виконавцем до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Підтвердженням того, що арешт на рухоме майно накладений є витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію обтяження.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог с. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже судом встановлено, що державний виконавець не вжила всіх можливих заходів щодо опису та арешту майна боржника вказаних у ст.. 11 Закону України «Про виконавче провадження» і не виконала покладених на неї законом обовязків щодо виконання судового рішення.

Тому, суд прийшов до висновку, що постанова про повернення стягувачеві виконавчого документу була винесена передчасно та є неправомірною.

Щодо винесення окремої ухвали відносно державного виконавця, суд вважає , що дана вимога скаржниці є недостатньо обґрунтованою, при цьому суд враховує, що виконавець своєчасно відкрила виконавче провадження, але з певних обставин провела виконавчі дії з порушенням, тому у задоволенні скарги в цій частині, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 383 387 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 19.01.2016 року ВП 49715703 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 поновити виконавче провадження про виконання ухвали суду про забезпечення позову, виданої 17.12.2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності.

В задоволені іншої частини скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пяти діб з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_7