Справа № 310/3/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Петягіна В.В.

при секретарі Уставицькій Н.М.

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якій просив зобов'язати відповідачив знести незаконно збудовану хвіртку між домоволодіннями за адресами вул. Свободи, 42 та вул. Свободи, 44.

В обґрунтуванні позову, в заяві зазначено, що квартири домоволодіння за адресою вул. Свободи 42 знаходяться у власності наступних осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Євгеєвича, ОСОБА_1 Анатолієвича, ОСОБА_8. Земельна ділянка житлового будинку за цією адресою є при домовою територією. Сусідня земельна ділянка за адресою вул. Свободи 44 знаходиться у спільній сумісній власності наступних осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11 померла, наразі в її квартирі проживає онука померлої ОСОБА_3. Як вбачається з наданого плану земельних ділянок та фотографій, між нашими ділянками знаходиться паркан, в якому є незаконно встановлена та відсутня на планах хвіртка. ОСОБА_3М та ОСОБА_2, їх знайомі користуються хвірткою, хоча ніякого дозволу на це не отримано. Через наш двір та цю хвіртку до квартири ОСОБА_3 ходили незнайомі люди, перетворюючи наш двір у прохідний. Три роки тому нами за загальною згодою співвласників домоволодіння було встановлено ворота, щоб обмежити попадання сторонніх осіб в наш двір. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не будучи однією з співвласників домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Свободи 42, виступалі проти встановлення воріт, погрожувала знести їх, викликалі міліцію. Вважаю, що за наявності власного двору та виходу на вулицю, відсутності прав власності на будь-яку частину землі або домоволодіння за адресою вул. Свободи 42 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають права користуватися нашим двором для проходу до своєї ділянки, що підтверджується протоколом №20/14 виїздної комісії Бердянської міської ради. Потреби в сервітуті щодо проходу немає. Хвіртка зроблена в заборі незаконно та підлягає знесенню. На підставі ст. ст. 319, 358, 401 ЦК України позов просив задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1А підтримав свою заяву, просив її задовольнити

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні позову, так як іншого проходу на вулицю Свобода, окрім як через хвіртку вони із своїх квартир не мають.

Вислухавши сторони, допитавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що мешкає в домі по вул. Свободи,42 в м. Бердянську. В домі №44 по вул. Свободи мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які користуються для виходу на вулицю хвірткою зі свого двору, яка виходить на їх земельну ділянку, через що виникають незручності в користуванні домоволодінням.

Свідки, дочка ОСОБА_2 ОСОБА_12, та мати ОСОБА_3 ОСОБА_13, пояснили суду, що іншого проходу відповідачі на вулицю Свободи, інше як через хвіртку немає. Дана хвіртка існує вже багато років.

Згідно протоколу №20/14 від 20.11.2014 року постійно діючої комісії з розгляду звернень громадян, права яких порушуються співвласниками або сусідами шляхом самочинного будівництва житлових будівель, господарчо-побутових споруд, інших обєктів нерухомого майна, встановлено: На підставі п. 2.1 рішення двадцять восьмої сесії V скликання Бердянської міської ради від 27.09.2007 року №12 «Про передачу у приватну власність та оренду земельних ділянок громадянам» передано безоплатно громадянам України в спільну часткову приватну власність земельну ділянку, яка перебуває у користуванні та без зміні її цільового призначення, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної приватизації ОСОБА_2, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 земельну ділянку, площею 0.0924га, розташованої по вул. Свободи,44. Таким чином, вихід з кв. №2, яка належить ОСОБА_14 на територію домоволодіння №44 по вул. Свободи. (а.с.8).

Власниками домоволодіння по вул. Свободи №42 в м Бердянськ є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 (а.с.10,13-20).

Наявність спірної хвіртки зафіксовано на схемі розподілу земельної ділянці по вул. Свободі,44 від 14.05.1984 року, плану земельної ділянки по вул. Свободі,44, наданому у судовому засіданні технічному паспорту домоволодіння по вул. Свободи,44, станом на 2007 рік, і фото (а.с.11,12,21).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06.02.2014 року відмовлено в позові ОСОБА_15, яка є дочкою ОСОБА_2, та власником 1/4 частки домоволодіння по вул. Свободи, 44 в м Бердянську, до ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Згідно даного рішення ОСОБА_15 та інші мешканці дома по вул. Свободі,44 змушені користуватися спірною хвірткою для виходу на вулицю Свободи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У даному випадку розглядаючи позов ОСОБА_1 про зобовязання відповідачів знести незаконно збудовану хвіртку між домоволодіннями за адресами вул. Свободи №42 та вул. Свободи №44 в м Бердянську, суд вважає, що не зможе захистити права, свободи та інтереси як позивача, так і відповідачів, так як позовні вимоги позбавлені логічного сенсу, оскільки при зносі хвіртки в паркані залишиться прохід, у звязку з чим спір не буде вирішений по суті, тому в позові слідує відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про користування земельною ділянкою.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_16