Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Позігуна М.І.

секретар - Шкарупа Ю.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 5000 грн. за борговою розпискою від 10.02.2015 року та заборгованість в розмірі 6900 грн. за борговою розпискою від 04.08.2015 року, а всього на загальну суму в розмірі 11900 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, які мали значення для правильного вирішення спору.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що написання розписок від 10.02.2015 року та 04.08.2015 року відбулося під примусом з боку позивача та під впливом погроз стосовно неї та її малолітнього сина, оскільки насправді ніяких грошових коштів вона в борг не отримувала. Вказані розписки позивач змусив її написати на погашення нестачі в належному йому продовольчому магазині, в якому вона працювала продавцем. В подальшому, в рахунок погашення нібито наявних боргів, позивач утримував з її заробітку кошти, проте свого підпису на документах не ставив. Зазначені обставини могла підтвердити свідок - ОСОБА_4, яка була завідувачем магазину, проте, остання не була допитана судом.

На думку заявника, суд повинен був застосувати норму ст. 1051 ЦК України, відповідно до якої позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, оскільки, грошові кошти вона не отримувала, а договори позики були укладені під впливом насильства. З цього приводу вона звернулась з заявою до відділу поліції. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до винесення рішення в кримінальному провадженні по цьому факту, проте судом було безпідставно відмовлено у його задоволенні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що факт отримання відповідачкою позики в сумі 5000 грн. та в сумі 6900 грн. підтверджений доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме борговими розписками від 10.02.2015 року та 04.08.2015 року, які нею були написані власноручно та добровільно, в присутності свідків, а отже позивач довів свої вимоги, які відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивач повністю довів свої позовні вимоги та підтвердив їх належними доказами, крім вимоги про відшкодування моральної шкоди, в задоволенні якої суд першої інстанції відмовив за відсутністю підстав, а відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, не підтвердила жодним належним доказом своїх доводів та заперечень стосовно написання боргових розписок під тиском з боку позивача.

Її посилання на порушення судом п.4 ч.1 ст.201 та ст. 212 ЦПК України також не заслуховують на увагу, оскільки суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи судом, що розглядається в порядку цивільного, кримінального чи адміністративного судочинства, а не у зв'язку з порушення кримінального провадження органами дізнання або досудового слідства.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не був допитаний свідок, в присутності якого проводилися утримання з заробітної плати, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки, відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі перевірені всі обставини справи та досліджені докази, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Враховуючи, що ухвалою судді Апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2016 року була задоволена заява ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення за результатами розгляду її апеляційної скарги, при ухваленні судового рішення, відповідно до приписів ст. ст. 82, 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1071 грн. 84 коп..

Керуючись ст.ст. 82, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1071 грн. 84 коп. за розгляд Апеляційним судом Чернігівської області її апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2015 року шляхом перерахування на розрахунковий рахунок: 0002, отримувач - УК у м.Чернігові /м.Чернігів/ 22030101, , банк одержувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО: 853592.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: