Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЕУ№0808/8751/2012 Головуючий у 1-й інстанції Мінасов В.В.
Справа № 22-ц/778/1414/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7 Меружа (ОСОБА_8) Валентиновича, ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_7 в його інтересах ОСОБА_5, треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2012 року ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 24.09.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 було вчинено виконавчий напис № 12676 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенко, 22/1 для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_6 банк Аваль» на загальну суму 760723,65 грн. На примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу.

Згідно довідки КП «ВРЕЖО № 2» у спірній квартирі, станом на 21.08.2012 року зареєстровані: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_10 Вказана квартира на підставі договору іпотеки від 27.12.2006 року виступає в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 26.12.2006 року. За умовами іпотечного договору, укладеного між банком та ОСОБА_8, іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

Окрім цього договором передбачено, що іпотекодавець має право вчиняти будь-які юридичні дії щодо предмету іпотеки виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя. Банк не надавав ОСОБА_11 згоди на реєстрацію у спірній квартирі малолітньої особи - ОСОБА_12.

11.09.2012 року банком на адресу ОСОБА_11 було направлено вимогу щодо виселення та зняття з реєстрації осіб, які мешкають та зареєстровані в іпотечній квартирі. Вимога не була виконана.

Враховуючи вищевикладене банк просив суд виселити ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1; зобовязати сектор ВГІРФО Жовтневого РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2013 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2013 року вказане заочне рішення було за апеляційною скаргою банку в частині відмови в позові щодо зняття відповідачів з реєстрації залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з наявного виконавчого напису нотаріуса та вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України суд задовольнив позов в частині виселення відповідачів з вказаної квартири та відмовив в позові щодо зняття їх з реєстраційного обліку вважаючи, що вказані вимоги за наявності підстав повинні розглядатись в адміністративному провадженні.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю не погоджується колегія суддів.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 26 грудня 2006 року між ЗАТ «ОСОБА_6 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №014/17-02/4256-50 відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 153000 доларів США, або 772650 грн. (офіційний курс НБУ гривні до долара США на час укладення договору складав 5,05 грн.) (а.с. 249-250).

Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі.

27 грудня 2006 року ОСОБА_8 уклав з ОСОБА_13 двосторонній нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та придбав у останньої квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до п. 3 вказаного договору купівлі-продажу продаж вказаної квартири здійснено за 927973 гривень які покупець (ОСОБА_8В.) зобовязується передати продавцю готівкою. Підписанням цього договору продавець стверджує про одержання повного розрахунку за продану квартиру.

27 грудня 2006 року між ЗАТ «ОСОБА_6 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки за умовами якого останній в забезпечення виконання умов кредитного договору від 26 грудня 2006 року передав в іпотеку банку придбану ним в цей же день вказану квартиру АДРЕСА_2.

24 вересня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 було вчинено виконавчий напис № 12676 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенко, 22/1 для задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_6 банк Аваль» на загальну суму 760723,65 грн.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що при ухваленні судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Апеляційним судом встановлено, що за умовами договору кредит банком надавався не на придбання квартири а на споживчі цілі, стороною у договорі купівлі-продажу банк не був, у справі відсутні докази і банк їх не надав, що саме кошти банку надані позичальнику були використані ним для придбання квартири а не на інші цілі. Окрім цього, безспірно встановлено, що квартира була придбана за суму значно більшу ніж надану банком, так квартира, як зазначено, придбана за 927973 гривень, а банком надано позику у розмірі на той час еквівалентному 772650 грн., з цим фактом погодився і представник банку.

Таким чином в іпотеку банку було передано квартиру, яка не була придбана, по крайній мірі повністю, за рахунок отриманих кредитних коштів, оскільки їх не вистачало на її придбання, а тому висновок суду про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із цієї квартири без надання їм іншого постійного житла є помилковим.

Отже, у справі, яка переглядається, суд неправильно застосував частину другу статті 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статті 40 Закону України "Про іпотеку".

Вказана правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-3064цс15, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина друга статті 214 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, ухвалене у справі судові рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові на підставі статті 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України "Про іпотеку" в тому числі і щодо зняття з реєстрації відповідачів оскільки ця вимога є похідною від вимоги про виселення.

Окрім цього колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 відповідно до Свідоцтва про змін імені ОСОБА_1 І-ЖС №004101, ще в листопаді 2012 року, до ухвалення рішення судом першої інстанції, змінив своє імя з «Миколи» на «Меруж».

Відповідно до Свідоцтва про смерть ОСОБА_14 І-ЖС №298278 ОСОБА_7 помер 12 серпня 2014 року.

Відповідно до рішення Якимівського районного суд Запорізької області від 16 березня 2015 року встановлено факт загибелі ОСОБА_7 під час бойових дій 12 серпня 2014 року в селищі Маріїнка, Петровського району, Донецької області в зоні антитерористичної операції під час виконання бойового завдання (а.с. 218-220).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки правовідносини щодо виселення ОСОБА_7 не допускають правонаступництва то провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7 про виселення та зняття з реєстраційного обліку необхідно закрити з зазначених в законі підстав.

Окрім цього, відповідно до ст. 318 ЦК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Оскільки при постановленні ухвали Апеляційний суд Запорізької області 13 серпня 2013 року виходив з інших мотивів залишаючи в оскаржуваній частині без змін рішення суду першої інстанції то вказана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2013 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_7 Меружа (ОСОБА_8) Валентиновича про виселення та зняття з реєстраційного обліку закрити.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_7 в його інтересах ОСОБА_5, треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Орган опіки та піклування Жовтневого району м. Запоріжжя, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: