ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/142/16-ц
Провадження № 2-п/362/42/16
У Х В А Л А

27.10.2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Г.М. Лебідь-Гавенко,

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі-ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі № 362/142/16-ц та призначити дану цивільну справу до розгляду у загальному порядку.

Свою заяву ОСОБА_2 обґрунтував тим, що в день розгляду справи та прийняття заочного рішення суду він був відсутній, оскільки ще з 5 год. 30 хв. 14.06.2016 р. відбув з міста Василькова у відрядження до м. Миколаїв, що підтверджується наказом ТОВ «Павла» від 13.06.2016 р. № 27, а тому не мав можливості завчасно повідомити суд про свою неявку до суду. Крім того дане рішення не відповідає нормам цивільного судочинства, оскільки між сторонами вже вирішено спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити та скасувати вказане заочне рішення.

Представник ПАТ «Родовід Банк» в судове засідання не зявився, до суду надіслав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просив заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення та пояснив, що вважає, що причини, через які відповідач не зявився в судове засідання не є поважними, оскільки останній був заздалегідь повідомлений про дату судового засідання та мав можливість подати заяву про відкладення розгляду справи або надати суду письмові заперечення на дату судового засідання. Що стосується недотримання судом матеріальних норм при постановленні рішення, то він вказує на те, що в ході виконання рішення Індустріального суду від 17.10.2011 року, на яке посилається заявник, автомобіль, на який було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості, був вилучений у відповідача та реалізований. Оскільки коштів отриманих від реалізації заставного майна виявилося недостатньо, існуюча заборгованість за кредитним договором погашена частково, відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, тому Банк продовжував здійснення нарахування відсотків та пені і звернувся до суду за їх стягненням (а.с.80-97).

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та докази надані заявником, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування заочного рішення суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що у січні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р. у розмірі 48278,36 доларів США, що з курсом 23,48 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.12.2015 року складає 133787,21 грн. та судовий збір, у розмірі 17006,81 грн. (а.с. 52-53).

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача про час і місце судового засідання, на якому було прийнято заочне рішення суду, було повідомлено розпискою на, якій він власноручно розписався, належним чином (а.с. 47).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, яке відбулося 14.06.2016 року, однак не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, чимпорушено вимоги ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Суд не визнає вказані заявником причини неявки в судове засідання поважними, оскільки про час та місце судового засідання ОСОБА_2 був повідомлений заздалегідь, тому 13.06.2016 року, на час видачі Наказу про відрядження, знав про неможливість у звязку з відрядженням зявитися в судове засідання, а тому мав можливість повідомити суд про причини своєї неявки.

Що стосується посилання заявника на те, що між сторонами вже вирішено спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р., суд виходить з наступного.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р. у розмірі 115694 грн. 75 коп. звернуто стягнення на предмет застави: на автомобіль VOIKSWAGEN, модель Т-4, рік випуску 1999, тип Т3, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем (а.с. 65-66).

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Тобто навіть при одночасному розгляді вимог про стягнення боргу та про звернення стягнення на майно вимоги про звернення стягнення підлягають задоволенню, якщо таке здійснення відбувається в рахунок погашення заборгованості.

Як вказує представник ПАТ КБ «Приватбанк» і не заперечує заявник, вказаний автомобіль було продано і, відповідно до меморіального ордеру № 1ІМІ від 25 квітня 2013 року грошові кошти від його реалізації в сумі 2427,61 дол. США були перераховані на рахунок позивача в якості погашення заборгованості по кредитному договору № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р. (а.с.107)

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № К3V0АE15004786 від 21.07.2006 р., що було досліджено судом на підставі якого було постановлено заочне рішення, станом на 21.09.2011 року залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту становив 7635,85 дол. США, а станом на 25.04.2013 року 5208,24 дол. США.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що 25.04.2013 року було проведено погашення заборгованості в сумі 2427,61 дол. США (7635,85 дол. США - 5208,24 дол. США), що і становить кошти отримані від реалізації предмета застави. Таким чином, судом при постановленні заочного рішення були враховані ті докази, на які посилається заявник, як на підставу скасування заочного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

За таких обставин, суд вважає, що на момент постановлення заочного рішення відповідач без поважних причин не з'явився в судові засідання та не повідомив про причини неявки, докази, на які посилається відповідач, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, тому підстав для перегляду заочного рішення не вбачається

Керуючись ст. ст. 228-232 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Роз'яснити, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко