Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБі банк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 Просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 100 345,31 грн., яка складається із: тіла кредиту у сумі 13 056,45 грн., процентів за користування кредитом у сумі 2 809,49 грн., комісії за управління кредитом у сумі 7 245 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 77 234,37 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 19 серпня 2011 року укладено договір банківського обслуговування №BLaЖГА00064447, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 18 000 грн. Термін повернення кредиту - 19 серпня 2014 року. Відповідач кредит не повернув, проценти за користування кредитом та комісію за управління кредитом не сплатив.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 24 110,94 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що банк звернувся до суду з позовом поза межами строку давності, перебіг якого почався 19 вересня 2012 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між сторонами 19 серпня 2011 року укладений договір банківського обслуговування № BLaЖГА00064447, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 000 грн. із процентною ставкою 10% річних, а останній зобов'язався відповідно до графіку повернути кредит до 19 серпня 2014 року та сплатити проценти за користування кредитом і комісію за управління кредитом за ставкою 1,75% від суми кредиту (а.с.7-16).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 9 спеціальної частини та пунктом 4.3 загальної частини вищевказаного правочину врегульовано, що за прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, останній сплачує банку пеню за ставкою 0,50%, яка розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

Сторони визнали обставини надання банком відповідачу грошових коштів у повному обсязі та у порядку, встановленому умовами договору, що є підставою для звільнення від доказування відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України.

У матеріалах справи відсутні докази визнання правочину недійсним або окремих його частин чи пунктів.

Як убачається із розрахунку заборгованості останній платіж відповідач здійснив 22 жовтня 2013 року (а.с.4-5). Відповідач дану обставину не спростував.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого станом на 05 серпня 2015 року утворилася заборгованість за договором у сумі 100 345,31 грн., яка складається із: тіла кредиту у сумі 13 056,45 грн., процентів за користування кредитом у сумі 2 809,49 грн., комісії за управління кредитом у сумі 7 245 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 77 234,37 грн. Відповідачем розмір заборгованості також не спростовано.

Нарахований банком розмір пені значно перевищив розмір збитків.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на дану обставину та виважено застосував до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України, справедливо зменшивши розмір пені з 77 234,37 грн. до 1 000 грн., врахувавши скрутний матеріальний стан відповідача, який є пенсіонером та має невеликий дохід, тобто обставини, які мають істотне значення при розгляді даного спору по суті.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 24 110,94 грн., яка складається із: тіла кредиту у сумі 13 056,45 грн., процентів за користування кредитом у сумі 2 809,49 грн., комісії за управління кредитом у сумі 7 245 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1 000 грн.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (а.с.36).

У розумінні ст.549 ЦК України неустойка - штраф, пеня.

Як убачається із розрахунку заборгованості за період з 08 серпня 2014 року до 05 серпня 2015 року нараховано, за умовами договору, пеню у сумі 77 234,31 грн. Відповідач нараховану суму не спростував.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік (ч.2 ст.258 ЦК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права (зі змісту ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК України).

З моменту укладення договору та до серпня місяця 2012 року відповідач щомісяця вносив кошти, наступний платіж здійснив 25 жовтня 2012 року, а останній - 22 жовтня 2013 року. У даний період строк позовної давності переривався та починав перебіг заново.

Про порушення свого права позивач дізнався після 22 жовтня 2013 року, коли відповідач остаточно припинив будь-які сплати. За таких обставин, початок перебігу позовної загальної позовної давності почався з листопада місяця 2013 року. Банк звернувся до суду з позовом про захист свого цивільного права 08 серпня 2015 року, про що свідчить штемпель відділення поштового зв'язку на конверті (а.с.19). Враховуючи викладене, на час звернення до суду загальна позовна давність не сплинула (листопад місяць 2013 року + 3 роки = листопад місяць 2106 року). Таким чином, банк звернувся до суду в межах загальної позовної давності, оскільки строк мав сплинути у 2016 році, а банк подав позов у 2015 році. Оскільки не спливла позовна давність до основної вимоги, то позовна давність і до додаткової вимоги про стягнення пені також не спливла.

Як наголошувалося вище, пеню нараховано за один рік, що передував зверненню до суду. Таке нарахування відповідає положенням чинного законодавства та спростовує доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції строків позовної давності.

Оскільки підлягала до стягнення, у межах спеціального річного строку позовної давності, пеня у сумі 77 234,37 грн., то, як зазначалося вище, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України. Банк погодився з такою позицією суду першої інстанції та апеляційної скарги з цього приводу не подавав.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: