Номер провадження: 22-ц/785/7959/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16 червня 2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного риболовецького споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу від 15.12.2005 року, укладений між сторонами по справі, дійсним та визнання права власностіна будівлю та споруду складських приміщень, розташованих по вул. Заводській, 24 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області (а. с. 3-5).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 15.12.2005 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач придбав складські приміщення, площею 238,8 кв.м., які розташовані за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Заводська, 24. ОСОБА_3 в повному обсязі сплатив вартість спірного нерухомого майна. Однак, у звязку із процедурою ліквідації підприємства відповідача позивач не може оформити право власності на спірне майно, у звязку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 16 червня 2009 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу майна складських приміщень, розташованих в м. Вилкове, вул. Заводська, 24, укладений 15.12.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 районним риболовецьким споживчим товариством дійсним. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно складські приміщення, які розташовані в м. Вилкове, вул. Заводська, 24, на земельній ділянці площею 288,2 кв.м. (а. с. 26-27).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 33-36).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16.06.2009 року закрито (а. с. 64-66).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06.04.2016 року скасовано, справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду (а. с. 96-97).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що сторони по справі домовились про виконання усіх істотних умов, а саме, відповідачем було передано, а позивачем було прийнято у свою власність складські приміщення та,дотримавшись простої письмової форми, сторони уклали між собою договір купівлі-продажу складських приміщень, які розташовані за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Заводська, 24, площею 288,2 кв.м.Після укладання вказаного договору купівлі-продажу, відповідачем була отримана грошова сума у розмірі 6 000 гривень, а позивачем були повністю прийняті у своє володіння та розпорядження складські приміщення. Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, а також відбулось фактичне його виконання, суд вважав, що договір купівлі-продажу від 15.12.2005 року, укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 районним риболовецьким споживчим товариствомпідлягає визнанню дійсним.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що складські приміщення, які розташовані за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Заводська, 24, належали ОСОБА_4 районному риболовецькому споживчому товариству.

15 грудня 2005 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 районним риболовецьким споживчим товариствомбуло укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу складських приміщень, які розташовані за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Заводська, 24, площею 238,8 кв.м. Договірну ціну майна було визначено у розмірі 6 000 гривень (а. с. 14).

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 15.12.2005 року ОСОБА_4 районне риболовецьке споживче товариство, з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони, на виконання Договору від 15.12.2005 року склали акт про передачу складських приміщень, площею 238,8 кв.м., розташованих за адресою: м. Вилкове, вул. Заводська, 24(а. с. 15).

Відповідно до копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи на а. с. 16, позивачем у повному обсязі виконано умови договору купівлі-продажу та сплачено суму у розмірі 6 000 гривень.

Чинним законодавством України чітко визначено, які правочини підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, у тому числі договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна, відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 Цивільного кодексу України.

Недодержання сторонами правочину вимоги закону про його обовязкове нотаріальне посвідчення, тягне за собою визнання такого правочину нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Згідно із приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції 29.09.2005 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України (в редакції 29.09.2005 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу складських приміщень, в силу ст. 657 ЦК України, підлягав нотаріальному посвідченню, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 328 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року № 6-49цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого доведено не було.

В матеріалах справи міститься довідка голови ліквідаційної комісії про те, що ОСОБА_4 районне риболовецьке споживче товариство знаходиться на стадії ліквідації(а. с. 18).

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не враховував зазначені вище положення Закону, обставини справи, та не перевірив відомостей щодо ліквідації відповідача, у звязку з чим дійшов помилкових висновків.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16 червня 2009 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16 червня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного риболовецького споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_5