АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Маринченко М.М.
Справа №756/8121/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

НемировськоїО.В.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору.

У мотивування вимог посилалася на те, що 12 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та її чоловіком ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №004-2900/840-0452 (на придбання майна), згідно умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 77000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45% річних.

Їй було відомо, що чоловік бере кредит на придбання квартири АДРЕСА_1.

Так, даний Кредитний договір суперечить вимогам ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 219 ЦК України, оскільки вона не надавала згоди на укладення Кредитного договору.

Крім того, спірний Договір не містить відомостей щодо наявності у банку генеральної ліцензії та письмового дозволу на здійснення валютних операцій.

Також, умови Кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - споживача кредитних відносин. Несправедливими є умови Кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що значно погіршує становище позичальника, оскільки покладає на нього всі ризики знецінення національної валюти.

З урахуванням наведеного просила суд визнати недійсним Кредитний договір №004-2900/840-0452 від 12.11.2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним Кредитного договору №004-2900/840-0452 від 12 листопада 2007 року.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що Кредитний договір №004-2900/840-0452 від 12 листопада 2007 року містить несправедливі умови договору, оскільки, всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача як поручителя.

Зокрема, несправедливими є умови Кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що значно погіршує становище позичальника, оскільки покладає на нього всі ризики знецінення національної валюти.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що він має здійснити виїзд з іншим клієнтом до Відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції для представлення інтересів у виконавчому провадженні.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання неявки представника в судове засідання з поважних причин, оскільки представником не надано доказів необхідності перебування його у виконавчій службі саме в цей час.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 12 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №004-2900/840-0452, відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 77 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,45% річних. Строк кредитування становить з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 01 листопада 2037 року включно. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2. Погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту. (а.с. 15-20)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначала, що Кредитний договір №004-2900/840-0452 суперечить вимогам ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 219 ЦК України, оскільки вона не надавала згоди на укладення Кредитного договору, договір не містить відомостей щодо наявності у банку генеральної ліцензії та письмового дозволу на здійснення валютних операцій, його умови є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача кредитних відносин, зокрема, в частині надання кредиту в доларах США.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 1 ст. 219 ЦК України).

У ч. 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 12.11.2007 року, наданої ВАТ «Банк Універсальний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», остання надала згоду на укладення ОСОБА_4 Кредитного договору №004-2900/840-0452 від 12.11.2007 року. (а.с. 72)

Також позивач надала нотаріально засвідчену згоду на укладення ОСОБА_6 Договору іпотеки від 12.11.2007 року, Кредитного договору від 12.11.2007 року та Договорів про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 12.11.2007 року. (а.с. 71, 73)

Відповідно до частин 1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов (в тому числі щодо валюти кредиту в доларах США), наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і зовнішній вираз волі відповідає внутрішній, позичальнику було надано повну інформацію щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту.

Щодо посилання позивача на несправедливість умов Кредитного договору, зокрема, в частині надання кредиту в доларах США, колегія суддів зазначає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо незакріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Крім того, курс долара США до національної валюти гривня встановлюється щоденно, й укладаючи Кредитний договір на власний розсуд саме в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в іноземній валюті, позичальник повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, що є загальновідомим фактом, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за Кредитним договором.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», мало право надавати позичальнику ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті, а також приймати платежі, спрямовані на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки 04 грудня 2001 року від Національного банку України ВАТ «Банк Універсальний» отримано банківську ліцензію №92 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та дозвіл №92-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору

Всі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд дав оцінку кожному доводу і в колегії суддів відсутні підстави для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В. Немировська