Справа № 342/1169/15-ц
Провадження № 22-ц/779/720/2016
Головуючий у 1 інстанції Корюкіна М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Городенківського районного суду від 12 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.08.2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 4621,35 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік. В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 08.10.2015 року у відповідача виникла заборгованість, яка з врахуванням стягнутої рішенням Городенківського районного суду від 31.05.2012 року, становить 28 338,79 грн. та яку банк просив стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Городенківського районного суду від 12.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене за невірного застосування норм матеріального права та неповного зясування обставин справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Вказував, що між сторонами 29.08.2008 року був укладений договір саме в письмовій формі, та заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає договір про надання банківських послуг. Сторонами були узгоджені всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, зміст умов кредитного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір ними підписаний. При цьому, відповідно до ст. 2104 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Дійсні умови про надання споживчого кредиту, прикладені на момент оформлення кредиту з позовною давністю 5 років зазначеною в п.п. 5.5 долучені до даної справи. Тому просив оскаржуване рішення змінити та задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені та штрафних санкцій в укладеному між сторонами кредитному договорі не передбачені, так як Умови надання споживчого кредиту, які банк називає частиною договору, не підписані відповідачем, а також подавались банком до суду в різних за змістом варіантах.

Даний висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору №IFXRRW10453351 від 29.0.2008 року ОСОБА_3 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» (тоді ЗАТ КБ «Приват Банк») кредит у розмірі 4621,35 грн. зі сплатою за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 29.04.2010 року.

Позивач наполягає на тому, що даний договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в яких передбачена сплата неустойки та штрафу за прострочення виконання грошового зобовязання.

В квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 31369,12 грн. Заочним рішенням Городеніквського районного суду від 31.05.2013 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3930 грн. заборгованості за кредитним договором(тобто заборгованість за кредитом в розмірі 3926,56 грн. та за процентами - 3,44 грн). В даному рішенні, яке набрало законної сили, суд прийшов до висновку, що надані позивачем «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які не підписані ОСОБА_3, не містять ні дати, ні місця їх складення, не можуть прийматись судом як кредитний договір чи його частина.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду про стягнення заборгованості у справі, що розглядається, представник банку вказував, що в відповідача станом на 08.10.2015 заборгованість становить 30443,13 грн., а з врахуванням стягнутої рішенням суду суми 26513,13 грн., та 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1325,66 грн. штрафу (процентна складова), а всього 28338,79 грн.

Як вбачається з розрахунку, банк фактично повторно ставить питання про стягнення з ОСОБА_4 пені та штрафів за період з часу прострочення чергових платежів і до часу звернення з позовом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачали неустойку та штрафи за прострочення виконання зобовязання. У постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року та від 04 листопада 2014 року у справах за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості, міститься висновок про те, що якщо Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що оскільки кредитним договором не було передбачено нарахування неустойки та штрафу, то позовні вимоги банку до задоволення не підлягають.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5

ОСОБА_6