У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частини у спільному майні та стягнення безпідставно отриманого майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з березня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона з ОСОБА_7 проживала разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. 1 серпня 2006 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Зазначала, що разом з ОСОБА_7 вони заощаджували спільні грошові кошти, які перебували на депозитних рахунках у банківській установі, які оформлені на ОСОБА_7 Зазначає, що при незадовільному стані здоров'я чоловіка вона піклувалася про нього та виконувала роботу по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. На момент смерті вона та померлий чоловік мали спільні кошти на рахунках у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Просила задовольнити позов та встановити факт її спільного проживання із померлим ОСОБА_7 однією сім'єю більше п'яти років без реєстрації шлюбу з березня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати право власності на Ѕ частини майна; змінити черговість спадкування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 однією сім'єю більше п'яти років без реєстрації шлюбу, а саме: з 22 березня 2005 року до дня смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено факт перебування у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 двокімнатної квартири АДРЕСА_1, придбаної за договором купівлі-продажу від 1 серпня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 238. Встановлено факт перебування у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 грошових коштів на депозитних рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», які були набуті за період спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини спільного сумісного майна, придбаного в період спільного проживання:

- на Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1;

- на Ѕ частини грошових коштів на депозитних рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк».

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 безпідставно отримані останньою в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 до 22 травня 2014 року грошові кошти в сумі 48 784 грн 5 коп. шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 48 784 грн 5 коп. в рахунок 1/4 частини грошових коштів, які зберігаються на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», які ОСОБА_4 прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із доведеності факту спільного проживання однією сім'єю позивачки з померлим ОСОБА_7 з 22 березня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази встановлення факту спільного проживання позивача з ОСОБА_7, тому також не підлягають задоволенню похідні вимоги. Позивач та померлий були зареєстровані у різних будинках, кожен з них самостійно сплачував комунальні послуги, самостійно вів домашнє господарство, окремо один від одного відкривали депозитні рахунки, купували майно.

Колегія суддів вважає, що такі висновки апеляційного суду є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що з 2005 року ОСОБА_7 не перебував у зареєстрованому шлюбі, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер.

Позивач зазначає, що вона з березня 2005 року та ОСОБА_7 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - проживали разом як чоловік та дружина. На момент смерті ОСОБА_7 залишилося рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, з приводу яких виник спір між сторонами.

6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Н.М. у спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу, того ж дня до нотаріуса звернулася донька спадкодавця - відповідач у справі ОСОБА_5 Також з відповідною заявою звернулася друга донька померлого - відповідач у справі ОСОБА_4

13 січня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу СтавниченкоО.П. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, що була надіслана до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Н.М., який постановою від 14 березня 2014 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не встановлений факт її родинних відносин з померлим.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтується на показах свідків, фотознімках, виписках з банківських транзакцій, які свідчать про розподіл обов'язків між позивачем та померлим, а також тривалість спільного проживання та усталеність, міцність відносин.

Апеляційний суд з такими висновками суду не погодився, оскільки вважав, що такі докази не свідчать про наявність підстав для застосування норм ст. 74 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Апеляційний суд, врахувавши зазначені вимоги закону, належним чином перевірив доводи і заперечення сторін та надані ними докази щодо проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, дослідив та оцінив показання свідків в сукупності з іншими належними доказами та дійшов правильного висновку, що позивач не довела факту спільного проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_7, оскільки кожен із них мав своє житло, окремо один від одного вів домашнє господарство тощо.

Таким чином, апеляційний суд правильно встановив фактичні обставини справи, доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик