Справа № 541/2201/16-ц
Номер провадження 2/541/1070/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі - Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

22.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики..

В направленому на адресу суду позові позивач ОСОБА_1 зазначив, що 26 липня 2007 року він надав у борг відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15000 доларів США, що підтверджується наданою відповідачами розпискою. В подальшому 09.01.2008 року борг в сумі 15000 доларів США переведено в Євро згідно курсу валют сума заборгованості становила 13306 Євро, що і зазначено у власноруч написаній відповідачами розписці. Оскільки відповідачі перестали сплачувати йому проценти та не повертали боргу він звернувся до відповідача ОСОБА_2 з письмовою претензією про повернення суми позики, яка становить 5018 Євро, але відповідач проігнорував його претензію.

Просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу 5018 Євро в перерахунок на гривні станом на 01.09.2016 року в сумі 149588 грн. та понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати.

При судовому розгляді справи позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Не заперечував той факт, що дійсно ним і ОСОБА_3 бралася в борг у позивача сума 15000 доларів США під відповідні проценти, про що він власноруч написав розписку, яка була підписана ним та ОСОБА_3 . Кошти бралися на розвиток бізнесу, а не на особисті потреба. Спочатку проценти ними платилися регулярно, а потім бізнес розвалився і вони втратили можливість виплачувати кошти. Також підтверджує той факт, що борг ними був в 2008 році переведений в Євро про що він також писав розписку, яка була підписана ним та ОСОБА_3 Вважає, що на сьогоднішній день вони жодних боргів перед ОСОБА_1 не мають.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Пояснив, що дійсно ним разом з ОСОБА_2 бралася в борг у позивача ОСОБА_1 сума 15000 доларів США на розвиток бізнесу, яка в послідуючому була переведена в Євро, про що ОСОБА_2 писав розписки, а він їх підписував. Вважає, що кошти ними повернуто позивачеві.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 26.07.2007 року передав в борг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму 15000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Дата повернення коштів не оговорена в розписці. Мається ще одна розписка за якою сума боргу переводиться в Євро та становить станом на 09 січня 2008 року 13306 Євро. В розписці також не оговорюється термін повернення коштів (а.с. 7, 28) Дані факти не заперечуються відповідачами.

За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 208 та ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та двосторонніми чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, надані позивачем розписки підтверджують укладення між ним та відповідачами договору позики.

В розписках не оговорено термін повернення грошових коштів.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що для укладення договору позики необхідно досягнення згоди між сторонами з цього приводу, в тому числі досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру позики, її строку (без зазначення строку), а також щодо обов'язку повернути позичені кошти. Належними доказами, які підтверджують укладення договору позики, згідно вказаних норм, є або договір позики, або розписка.

Позивачем предявлено до відповідача ОСОБА_2 претензію, щодо повернення грошового боргу (а.с.8). Крім того, суд вважає такою претензією саму позовну заяву, яка була подана 22.09.2016 року до Миргородського міськрайонного суду.

Наявність оригіналу розписок у позивача, підтверджує той факт, що відповідачами грошові кошти за договором позики не повернуто. Отже, сума боргу відповідачів перед позивачем складає 5018 Євро, оскільки зворотного відповідачами не доведено.

Позивач просить стягнути суму боргу з відповідачів в перерахунку на гривні станом на 01.09.2016 року. Суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 11 ЦПК України.

01.09.2016 року курс Євро по відношенню до гривні становить 2903,3648 грн.

Отже: 5018Євро х 2903,3648 грн. = 145690 грн. 85 коп. і саме ця сума підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача.

Зважаючи на вище викладене, позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача з відповідачів на підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 84; 88; 208; 214; 214; 215; 216; 218 ЦПК України; ст.ст. 16; 1046; 1047 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 145690 грн. 85 коп. (сто сорок пять тисяч шістсот девяносто гривень 85 копійок) заборгованості за договором позики .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з кожного по 728 грн. 50 коп. (сімсот двадцять вісім гривень 50 копійок) судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6