АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 758/9086/15-ц Головуючий в І ін.: Супрун Г.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Кравець В.А.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з наведеним позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с.76,77), просила суд змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП України на п.3 ст. 38 КЗпП України, змінити дату звільнення, стягнути вихідну допомогу 23 827,82 грн., компенсацію за час вимушеного прогулу в сумі 64 399,50 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29 червня 2016 року (а.с.143-145) у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що суд не врахував недопустимість звільнення в період перебування працівника на лікарняному; відповідачем не було здійснено оплати за лікарняним листком; трудова книжка була видана лише 02 липня 2015 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, наказом № 98-к від 13 квітня 2000 року ОСОБА_2 призначена на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записом в трудовій книжці ( а.с.7).

22 травня 2015 року позивач подала заяву про її звільнення за власним бажанням, в якій просила звільнити з 25 травня 2015 року.

Дата звільнення не погоджена з роботодавцем.

Разом з тим, відповідач не міг звільнити позивача з 25 травня 2015 року, оскільки остання перебувала на лікарняному з 25 травня 2015 року по 15 червня 2015 року, що підтверджується виданим лікарняним листком непрацездатності (а.с.19).Першим робочим днем після лікарняного вважається 16 червня 2015 р.

Позивач вважає, що після виходу з лікарняного, 16 червня 2015 року був її останнім робочим днем, оскільки з 15 червня 2015 року, в той час коли вона перебувала ще на лікарняному, відповідач не мав права її звільняти. Представники відповідача також підтвердили, що 16 червня 2015 року був першим робочим днем після закриття листка непрацездатності, і вона мала вийти на роботу. Але без поважних причин ОСОБА_2 в цей день не працювала, лише зайшла на роботу, щоб залишити свою заяву від 16 червня 2015 року про направлення їй трудової книжки поштою та пішла з роботи. Цей факт визнається позивачем, тому доказуванню не підлягає.

В заяві від 16 червня 2015 року позивач зазначає, що згідно поданої заяви від 22 травня 2015 року про звільнення за ч.1 ст. 38 КЗпП, її повинно бути звільнено з 08 червня 2015 року (а..с18).

Дата 08 червня 2015 року перепадає на час тимчасової непрацездатності позивача.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував застосування правила неприпустимості звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, зазначивши днем прогулу 16 червня 2015 року, як перший день після лікарняного не заслуговують на увагу.

Апелянт вважає, що останнім робочим днем є 25 травня 2015 року, з якого вона просила звільнити відповідно до поданої заяви від 22 травня 2015 року за власним бажанням.

Однак, як вище зазначено, дата звільнення не узгоджена з адміністрацією підприємства. Як встановлено положенням ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган за два тижні.

Наказом № 320-к від 02 липня 2015 року ОСОБА_2 звільнено за прогул п.4 ст. 40 КЗпП України (а..с28).

Апелянта зазначає, що трудову книжку отримала 02 липня 2015 року (а.с.150), тобто в день видання наказу про звільнення.

Як встановлено положеннями ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст.148 дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

ОСОБА_2 звільнили з роботи за прогул без поважних причин 16 червня 2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом № 320-к від 02 липня 2015 року.

Згідно актів від 16,17,18, червня 2015 року позивач після надання їй листка непрацездатності від 15 червня 2015 року не приступила до роботи (а.с.56-58), що також підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.62).

Згідно акту від 19 червня 2015 року (а.с.59) ОСОБА_2 відмовилась від дачі пояснень причин неявки на роботу після закриття листка непрацездатності.

Відповідно до вимог ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового працівника) допускається у випадках : зокрема, звільнення керівника підприємства, установи організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об»єднаннями громадян.

Згідно витягу з протоколу № 3 засідання профспілкового комітету від 19 червня 2015 року надано згоду на звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.4 т. 40 КЗпП України (а.с.60).

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов»язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 149 КЗпП України перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини без поважності не виходу на роботу спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення оскаржуваного рішення без змін, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: