Справа №216/8885/15-ц
Провадження № 2/216/849/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2016 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Мясоєдової О.М.,
за участі секретаря - Усік М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» про визнання договору майнового лізингу недійсним та стягнення коштів, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2015 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» (далі відповідач) було укладено договір майнового лізингу № 505120 з додатками (далі договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Renault Duster.
Відповідно до умов договору відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (Renault Duster, зазначений у специфікації, що є додатком № 4 до договору) у власність та передати йому предмет лізингу у користування на умовах, передбачених договором.
На сайті OLX.UA, він знайшов вищевказаний транспортний засіб за ціною 247 000, 00 грн., зателефонував до продавця, йому розяснили, що дійсно такий автомобіль є і зараз на нього акційна ціна. Приїхавши в офіс у м. Запоріжжя, в усній формі представник відповідача розяснила, що дійсно таке авто є за ціною вказаною на сайті, і що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 49 400,00 грн., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ним було сплачено рахунок на суму 49 400,00 грн..
Однак, представником відповідача не було розяснено призначення платежу, який виявився вартістю фінансування, тобто винагородою відповідачу за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Він же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий.
Він неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося.
Таким чином, під час попередніх переговорів з представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернути, та можливості розірвати договору немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з його ініціативи без втрати коштів, що є порушенням його прав як споживача.
Так, з Договору майнового лізингу №505120 від 30 жовтня 2015 року вбачається, що в цей день між ним і відповідачем, як лізингодавцем, було укладено договір фінансового лізингу, що має назву «Договір майнового лізингу».
Згідно з п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль Renault Duster, вартість 247 000 грн.. Відповідно до ст. 3 Закон України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках № 2,3 до цього договору, які є його невідємною частиною.
До складу лізингових платежів включаються: 1) перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу; 2) періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу; 3) другий лізинговий платіж (п.8.2 договору).
Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках №2 та №3 (п.8.5 договору).
Згідно додатку №2 (графік сплати першого лізингового платежу) вартість предмета лізингу становить 247 000,00 грн., вартість фінансування (20%) 49 400,00 грн., щомісячний платіж 10 291 грн. 00 коп., комісія за передачу (3%) 7 410,00 грн..
Відповідно до п.2.1 вказаного договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняи предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.
За реквізитами, наданими представником відповідача, позивачем було сплачено 49 400 грн. на рахунок ТОВ «Автомоторсгруп» з призначенням платежу: «сплата вартості фінансування згідно договору №505120» на підставі п. 5.4 договору лізингу.
При цьому, відповідач уклав з позивачем договір фінансового лізингу за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є необхідною умовою для чинності правочину згідно ч. 2 ст. 203, 227 ЦК України та ввів його в оману щодо свого права на укладання договору без відповідного дозволу (ліцензії). При цьому, послуги з фінансового лізингу ТОВ «Автомоторсгруп» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій. Однак, у реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги (фактично це є реєстр лізингових компаній, на якому зазначено дати надання довідок та рішення Нацкомфінпослуг про внесення їх до реєстру). На офіційному сайті Нацкомфінпослуг станом на дату підписання Договору відомості про внесення до реєстру та видачу довідки ТОВ «Автомоторсгруп» - відсутні. Таким чином, відповідач здійснює свою діяльність та уклав договір з позивачем без відповідного дозволу Довідки Нацкомфінпослуг про взяття на облік юридичної особи, що має право надавати послуги фінансового лізингу.
Відсутність у відповідача статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу доводить про неможливість виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «Автомоторсгруп».
Таким чином, в даному випадку має місце умисне замовчування представником ТОВ «Автомоторсгруп» відсутності статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у звязку з чим остання ввела позивача в оману щодо прав ТОВ «Автомоторсгруп» на укладення договору майнового лізингу.
Зазначені обставини є істотними, оскільки якби позивач володів цією інформацією, то не вступив у правовідносини та не уклав би з відповідачем ТОВ «Автомоторсгруп» спірний договір.
Крім того, ч. 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Також, ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
А відтак є підстави до застосування положень ст. 625 ЦК України в частині стягнення з ТОВ «Автомоторсгруп» трьох процентів річних від простроченої суми, яка становить на день подачі позову 105,57 грн..
В якості підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що спричинена йому внаслідок введення в оману відповідачем щодо його права на укладення відповідачем договорів фінансового лізингу та отримання за цим договором від нього коштів, - моральна шкода полягає у заподіянні йому психологічних (моральних страждань) розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру його немайнових витрат, позивач оцінює в 4 000,00 грн..
Тому, він просить визнати договір майнового лізингу № 505120 з додатками від 30.10.2015 недійсним; стягнути з ТОВ «Автомоторсгруп» сплачені кошти в розмірі 49 400,00 грн.; стягнути з ТОВ «Автомоторсгруп» на його користь три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 105 грн. 57 коп.; стягнути з ТОВ «Автомоторсгруп» моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.; стягнути з ТОВ «Автомоторсгруп» на його користь судовий збір в сумі 535 грн. 05 коп..
Представник позивача в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.10.2015 року між сторонами було укладено договір майнового лізингу №505120, відповідно до якого Лізінгова компанія ТОВ «Автомоторсгруп» як Лізінгодавець зобов'язувався придбати та передати ОСОБА_2 як Лізінгоодержувачу на умовах майнового лізінгу предмет лізингу - автомобіль Renault Duster, 1.6 МТ Expression, а останній зобов'язувався прийняти автомобіль та сплачувати Лізінгові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (п.2.1. договору).
Відповідно до п.2.3. договору замовлення предмета лізінгу відбувається з момент підписання Лізінгоодержувачем Сецифікації (додаток №4 до договору) та сплати ним на рахунок Лізінгодавця авансового платежу.
Відповідно до п.3.2 договору вартість предмета лізінгу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №2 до даного договору.
Відповідно до п.5.1 договору предмет лізінгу передається в користування Лізінгоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізінгоодержувачем на рахунок Лізінгодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізінгу.
Відповідно до п.8.1 договору складовіі лізингового платежу, їх суми та дати, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №2 та №3 до цього договору, які є його невідємною частиною.
Крім того, відповідно до п.8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізінгодавця за організаційні заходи, яка розраховується як вартість фінансування, визначена в додатку №2 до договору, авансу ціни предмета лізінгу, який розраховується як авансовий платіж, визначений в додатку №2 до договору, комісійної винагороди лізінгодавцю за передачу предмета лізінгу, визначеної в додатку №2 до договору.
Згідно додатків №2 та №3 до вказаного договору майнового лізінгу вартість предмета лізінгу становить 247 000,00 грн., вартість фінансування (20%) 49 400 грн., щомісячний платіж 10 291 грн. 67 коп., комісія за передачу (3%) - 7410,00 грн..
Згідно з інформацією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкофінпослуги) інформація про ТОВ «Автомоторсгруп» до Державного реєстру фінансових установи та реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, не внесена, статусу фінансової установи не набуло, довідка про взяття на облік юридичної особи Нацкомфінпослуги йому не видавалась, з відповідними заявами не зверталось.
Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч.1 ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Згідно ч.2ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підриємцями (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).
До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, інші послуги (операції), повязанні з наданням фінансових послуг.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.
Судом встановлено, що відповідач уклав з позивачем договір фінансового лізингу, не маючи відповідної ліцензії, тобто за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, при цьому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Приймаючи до уваги, що ТОВ «Автомоторсгруп» до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що веде Нацкомфінпослуг не вносилася, відповідач статусу фінансової установи не набував, ліцензії на здійснення діяльності з фінансових послуг не отримувало, відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.
Відповідно дост. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
У даному випадку має місце умисне замовчування представника ТОВ «Автомоторсгруп» відсутності у останнього статусу фінансової установи, відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у звязку з чим остання ввела позивача щодо прав ТОВ «Автомоторсгруп» на укладання договору майнового лізингу в оману.
Частиною 6статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У цьому разі кожна із сторін зобовязання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Окрім того, частиною 1 статті 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Згідно з частиною другою цієї статті у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Таким чином, договір фінансового лізингу між сторонами укладений 30 жовтня 2015 року за № 505120 підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені кошти в розмірі 49 400 грн. та три відсотки річних за користування безпідставно збереженими грошовими коштами у розмірі 105,57 грн.
Суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Свої позовні вимоги щодо недійсності правочину, укладеного між ТОВ «Автомоторсгруп» та позивачем, останній обґрунтовує порушенням його прав як споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» моральна (немайнова) шкода підлягає відшкодуванню споживачеві в разі заподіяної шкоди, небезпечної для життя і здоровя продукцією у випадках, передбачених законодавством.
За встановлених судом обставин, суд не вбачає законних підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» суд вважає необхідним задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача судового збору в сумі 535,05 грн.. При цьому, суд не може вийти за межі заявлених вимог позивача та стягнути судовий збір відповідно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст.10, 11,58,60, 209,213-215, 224-226, 88 ЦПК України, ст.ст.203,204,215,216,536,625,806,807, 1214 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», суд -
Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» про визнання договору майнового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити частково.
Визнати недійсним договір майнового лізінгу №505120, укладений 30.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» та ОСОБА_2.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 105 гривень 57 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомоторсгруп» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 535 гривень 05 копійок.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Мясоєдова