АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1913/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : ухвала Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівКорнієнко Н.В., Гончар Н.І.
секретарГаджієва Ю.В., Анкудінов О.І.

за участю:

скаржника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області Назаренка Є.І. та начальника цього відділу Тимощука В.В., -

в с т а н о в и л а :

10 травня 2016 року ОСОБА_7 звернулась в суд з скаргою на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області Назаренка Є.І. та начальника цього відділу Тимощука В.В.

В скарзі стягувач (ОСОБА_7.) просить визнати дії та бездіяльність державного виконавця Придніпровського ВДВС Назаренка Є.І. та в.о. начальника цього відділу Тимощука В.В. неправомірними та зобов'язати цих осіб виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року у справі №711/7955/14-ц (далі рішення суду від 06.05.2015 р.).

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду від 06.05.2015 р. до теперішнього часу не виконано через бездіяльність державного виконавця Назаренка Є.І. та його безпосереднього начальника Тимощука В.В. Натомість державний виконавець вимагає від заявниці, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, авансувати виконавчі дії, але вона не має такої можливості. Вважає, що рішення суду не виконується через недбалість державного виконавця, а тому звернулась до суду з зазначеною скаргою.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ст.124 Конституції України, просить зобов'язати Придніпровський відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2015 року та скасувати оскаржувану ухвалу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи в задоволені скарги ОСОБА_7 суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що факти порушення прав стягувача внаслідок бездіяльності державного виконавця та начальника Придніпровського ВДВС не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців, що передбачено ст.ст.6,12,13,82 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.383 ЦПК України.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З аналізу положень ст.ст.4, 383, 387 ЦПК України вбачається, що під час розгляду скарг на бездіяльність державного виконавця суд перевіряє чи були допущені державним виконавцем порушення прав чи свобод заявника і визначає спосіб усунення зазначених порушень. Зазначене узгоджується з положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином метою задоволення скарги заявника в порядку здійснення судом контролю за виконанням судових рішень є ухвалення рішення, яким визначається саме ефективний спосіб захисту прав чи свобод сторін виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа №711/7955/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи: ОСОБА_13, ОСОБА_14., про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. Рішенням суду від 06.05.2015 р., суд позовні вимоги задовольнив частково і, зокрема, зобов'язав ОСОБА_10 привести спадкове майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1, в попередній стан, а саме: провести електропроводку до туалету «В»; провести в літній кухні «Б» газове опалення та світло; провести газове опалення та електропроводку від 1/2 частини будинку до літньої кухні «Б»; огорожу № 3, водоколонку № 4 привести в попередній стан; встановити плиту газову «Електра» та газовий котел КЧМ; привести в попередній стан водяне опалення в 2-х кімнатах, кухні, коридорі, встановити два вікна в середній кімнаті, пятеро дверей по всьому будинку, виключателі, розетки, патрони, огорожу замість стіни прибудови «а-4» (а.с.3-4).

На виконання рішення суду 31.07.2015 р. видано виконавчий лист (а.с.31) на підставі якого за заявою стягувача ОСОБА_7 постановою держвиконавця від 07.08.2015 р. відкрито виконавче провадження №48343129 (а.с.30). В постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику надано семиденний термін для виконання рішення суду в добровільному порядку.

У зв'язку з невиконанням рішення суду 17.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 170грн (а.с.28).

20.08.2015 р. боржнику направлено вимогу державного виконавця про необхідність виконання рішення суду від 06.05.2015 р. у строк до 28.08.2015 р. (а.с.23).

14.09.2015 р. у зв'язку з повторним невиконанням рішення суду державним виконавцем на боржника накладений штраф в розмірі 340грн. (а.с.26).

16.10.2015 р. державний виконавець за погодженням з начальником Придніпровського ВДВС Тимощуком В.В. до прокуратури м. Черкаси направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_10 за ст.382 КК України за невиконання рішення суду від 06.05.2015 р. (а.с.25). Зазначене подання отримано стягувачем 03.11.2015 р. для доставки адресату (а.с.24).

18.04.2016 р. боржнику знову направлено вимогу про необхідність виконання рішення суду від 06.05.2015 р. у семиденний термін з дня отримання зазначеної вимоги (а.с.22).

Станом на 08.06.2016 р. рішення суду від 06.05.2016 р. боржником в повній мірі не виконано. Із дій, які боржник зобовязаний вчинити рішенням суду від 06.05.2015 р., здійснено лише підключення крану водопостачання та знесено стіну прибудови «а-4», а в іншій частині рішення суду не виконано, що підтверджується відповідним актом державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області (а.с.55-56).

Державним виконавцем було запропоновано стягувачеві здійснити авансування виконавчих дій з метою залучення до виконання рішення суду відповідної будівельної організації і в подальшому стягнути з боржника витрати, пов'язані з виконанням рішення суду, але свтягувач не погоджується із зазначеною пропозицією державного виконавця. Зазначені обставини визнаються особами, які беруть участь у справі, а тому в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК України суд вірно вважає їх доведеними.

На теперішній час рішення суду від 06.05.2015 р. фактично не виконано, а виконавче провадження не закінчено. За таких обставин стягувач вважає, що державним виконавцем порушуються вимоги закону з обовязкового виконання судових рішень, а тому вона звернулась до суду з зазначеною скаргою.

В своїй скарзі заявниця просить суд визнати бездіяльність державного виконавця та начальника виконавчої служби неправомірною і зобовязати їх виконати рішення суду від 06.05.2015 року. Натомість відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже обов'язок державного виконавця виконувати рішення суду прямо визначений законом і не потребує додаткового підтвердження шляхом постановлення іншого судового рішення, якщо цей обовязок виконується.

Судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, встановлено, що державним виконавцем виконується рішення суду від 06.05.2015 р., вчиняються всі необхідні виконавчі дії, але з об'єктивних причин рішення суду до теперішнього часу не виконано. Рішення суду від 06.05.2015 р. не виконано, не внаслідок бездіяльності державного виконавця чи начальника виконавчої служби, а внаслідок невиконання цього рішення боржником, оскільки судовим рішенням на боржника покладено особистий обов'язок вчинення певних дій (тобто рішенням суду визначений спосіб його виконання шляхом зобов'язання ОСОБА_10 привести майно в попередній стан), а тому виконати рішення суду без участі боржника неможливо. Отже порушення права заявниці щодо виконання рішення суду не повязано з бездіяльністю державного виконавця чи начальника відділу державної виконавчої служби, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що ст.373 ЦПК України, ч.1 ст.36 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення. Зазначені положення передбачають право, а не обов'язок державного виконавця. Враховуючи, що заявниця не зверталась з відповідною заявою до державного виконавця, то в даному випадку не можна стверджувати про наявність бездіяльності з його боку.

Враховуючи, що факти порушення прав стягувача внаслідок бездіяльності державного виконавця та начальника Придніпровського ВДВС не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхиляє, а оскаржувану ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2016 року залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області Назаренка Є.І. та начальника цього відділу Тимощука В.В. - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :