справа № 166/606/16-ц
проваджененя № 2/166/340/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Ратне 18 жовтня 2016 року

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Фазан О.З.,

за участю секретаря - Приймачук О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника Ратнівської селищної ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 ,Ратнівської селищної ради Волинської області про скасування рішення Ратнівської селищної ради та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , Ратнівської селищної ради про визнання недійсним рішення № 21/16 від 12.08.2008 року ради та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку по вул. В.Корнелюка,31 в смт. Ратне серія ЯК № 923320 від 27.02.2012 року , виданий ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2009 році ним було приватизовано земельну ділянку по вул. Корнелюка в смт. Ратне . Після приватизації земельної ділянки виготовив будівельний паспорт та розпочав будівництво житлового будинку відповідно до акту виносу в натуру осей індивідуального житлового будинку .

03 вересня 2009 року представник Ратнівського архітектурно планувального підприємства винесла в натуру осі житлового будинку і закріпила їх на місцевості знаками і ці знаки знаходилися на належній йому земельній ділянці.

Після цього побудував будинок. Відповідач бачив, де розташований будинок, оскільки погоджував йому межі земельної ділянки. Ніяких заперечень ОСОБА_5 з 2009 року з приводу розташування житлового будинку не висловлював.

Про те, він не погоджував ОСОБА_6 межі земельної ділянки і ніяких підписів в акті встановлення меж земельної ділянки не ставив і про це у нього не просив останній.

Ствердив, що у 2012 році при виготовленні технічної документації ОСОБА_5 при встановленні меж земельної ділянки з його сторони міг бачити , що будинок виходить за межі земельної ділянки та знаходиться на земельній ділянці, яку той мав намір приватизувати.

Таким чином, на його думку селищна рада не мала права затверджувати технічну документація ОСОБА_6 до того моменту , коли під будинком не буде вилучено земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Вважає, що підприємець ОСОБА_7 , який виготовляв йому та ОСОБА_6 проекти землеустрою , виготовивши спочатку йому проект землеустрою , не виїжджаючи на місце , виготовив відносно його меж і проект землеустрою для відповідача.

В 2014 році відповідач звернувся до інспекції державної архітектурно - будівельного контролю з заявою щодо проведення ним будівельних робіт з відхиленням генерального плану забудови земельної ділянки.

В 2015 році ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до нього про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 07 травня 2015 року позов відповідача задоволено та зобовязано його знести будинок, яке скасовано рішенням апеляційного суду Волинської області від 25.06.2015 року ,а в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Враховуючи вимоги ст. 152 ЗК України, ч.2 ст. 393 ЦК України прохає задовольнити його позовні вимоги .

Позивач, його представник позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що відповідач пізніше отримував державний акт на право власності на земельну ділянку і він погоджував межі земельної ділянки, не висловивши будь-які заперечення. Ствердив, що на частині земельної ділянки відповідача був уже збудований житловий будинок, а тому рішення селищної ради підлягає скасуванню, оскільки затвердили технічну документацію , не вилучивши земельну ділянку ,на якій розміщений був уже його житловий будинок.

Ствердив, що здійснив самовільне будівництво житлового будинку на земельній ділянці до приватизації її ОСОБА_6, а тому необхідно вилучити цю частину земельної ділянки селищній раді у судовому порядку.

Відповідач, його представник заперечили позовні вимоги, просять відмовити у їх задоволенні. Ствердили, що земельні ділянки обом видавалися при відведенні нового масиву одночасно, а отже межі земельної ділянки не погоджували. Державний акт на право власності на земельну ділянку, в звязку з тяжким матеріальним становищем сімї, отримав у 2012 році , а Ратнівська селищна рада затверджувала технічну документацію значно раніше.

Представник Ратнівської селищної ради не визнав позовні вимоги, просить відмовити у їх задоволенні., оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був затверджений одночасно. Із спору не вбачає порушення спільної межі між ними. Ствердив, що ОСОБА_1 не надав доказів, що частина земельної ділянки, на якій знаходиться частина будинку була у його власності .

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 25.06.2015 року зазначено, що будівництво проведено самочинно.

Суд, заслухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Сторони визнали, що ними одночасно в новому масиві відповідно до генерального плану забудови смт. Ратне по вул. Корнелюка набувалися права на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 057636 31 серпня 2009 року на підставі рішення Ратнівської селищної ради від 01.04.2008 року № 19/56 у розмірі 0,12 га у межах згідно з планом по вул. Корнелюка, смт. Ратне Ратнівського району Волинської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 17.

Відповідач ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 923320 27 лютого 2012 року на підставі рішення Ратнівської селищної ради від 12 серпня 2008 року № 21/16 у розмірі 0,12 га у межах згідно з планом по вул. Корнелюка,31 смт. Ратне для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 0904 .

Відповідно до висновку № 0-48 судової земельно- технічної експертизи від 27.04.2015 року по цивільній справі № 166/296/15-ц, провадження № 2/166/86/15 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного збудованого будинку, фактична площа та межі земельної ділянки, розташованої по вул. Корнелюка,31 в смт. Ратне Волинської області , та наданої у власність ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 923320 27 лютого 2012 року на місцевості відповідає тим площам та межам, які вказані у даному державному акті на право власності на земельну ділянку.

Поряд з цим, фактичне розташування побудованого ОСОБА_1 житлового будинку відносно меж земельних ділянок, що знаходяться за адресами вул. В. Корнелюка,31 та ОСОБА_8,33 в смт. Ратне Волинської області, не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Згідно ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу вимог ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю ( земельну ділянку ) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом . Набуття цих прав громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом ( постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-267 цс 15).

Твердження позивача про те, що на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_1 було розпочате будівництво житлового будинку підтверджується Актом виносу в натурі осей індивідуального житлового будинку сільських та селищних населених пунктах від 03.09.2009 року відповідно до якого останньому на підставі рішення Ратнівської селищної ради від 31.08.2009 року № 126 винесено в натурі осі житлового будинку та господарських будівель в смт. Ратне, вул. Корнелюка Ратнівського району , висновком № 0-48 судової земельно- технічної експертизи від 27.04.2015 року.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України , сільські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, достовірно встановлено, що на час отримання державного Акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 частина цієї земельної ділянки площею 27,1 кв.м. самовільно зайнята позивачем шляхом будівництва житлового будинку .

Крім того, відповідно до рішення № 21/16 від 12.08.2008 року Ратнівської селищної ради « Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 та передачу її у власність « , останньому передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,12 га рілля, для будівництва та обслуговування житлового будинку та у місячний термін повинен був замовити в проектній організації виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Проте, Ратнівська селищна рада, відповідно вищезазначеного рішення видала ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку 27 лютого 2012 року без зміни цільового призначення земельної ділянки згідно чинного законодавства, що стверджено листом № 74 від 07.02.2008 року управління земельних ресурсів у Ратнівському районі, та без виготовленої технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку .

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 198 ч. 2 ЗК України визначено, що кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частини земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану.

Статтею 152 Земельного кодексу України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування , тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу , на підставі якого такий акт видано, міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13) та від 23 жовтня 2013 року ( справа № 6-93 цс 13 ).

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта , яким порушуються права особи щодо володіння , користування чи розпорядження їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії , виданий органом державної влади , органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування , якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як встановлено ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи( ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 58 ЦПК України визначено, що суд не бере до розгляду докази,які не стосуються предмета доказування.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ,виникає спір ( ч.3 ст. 60 ЦПК України).

Судом всебічно і повно зясовано обставини справи, досліджено докази надані сторонами.

Таким чином, Ратнівською селищною радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 всупереч ст. ст. 22, 118 , 198 ЗК України без виготовленої технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 , без зміни цільового призначення земельної ділянки, без вилучення самовільно зайнятої земельної ділянки під побудованим житловим будинком ОСОБА_1,а отже позовні вимоги останнього слід задовольнити.

Згідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні ,на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

Отже, слід стягнути з Ратнівської селищної ради на користь держави недоплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Крім цього, слід стягнути із ОСОБА_6 на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 гривню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60,212,213,215 ЦПК України, ст. ст.377 ЦК України, 120 Земельного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним рішення Ратнівської селищної ради № 21/16 від 12.08.2008 року.

Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Корнелюка,31 в смт. Ратне серії ЯК № 923320 від 27.02.2012 року, виданий ОСОБА_6.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати 551 ( пятсот пятдесят одну ) гривню 20 копійок.

Стягнути з Ратнівської селищної ради Волинської області на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_9