22-ц/775/121/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Копилова Л.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Бугрим Л.М.

секретарі - Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №MR14G101460022 від 22.06.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за його користування в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Одночасно з укладанням договору про надання кредиту було укладено договір поруки №MR14G101460022 від 22.06.2007 року з поручителем ОСОБА_2, за умовами якого, відповідальність поручителя настає у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Однак, боржник порушив умови договору, внаслідок чого у нього виникла поточна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 349 доларів США , відсотків за користування кредиту у розмірі 1338,10 доларів США, у зв'язку з чим у позивача відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України виникло право на дострокове повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій. Отже,просить суд стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19571,24 доларів США,що за курсом 22, 24 грн. складає 435264,38 гривень та яка станом на 17.03.2015 року складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17846, 29 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1508,78 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 37, 88 доларів США.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає,що суд першої інстанції безпідставно зазначив в рішенні, що позивачем не було надано доказів в підтвердження позовних вимог та не прийняв у якості доказів подані банком документи, а саме - кредитний договір, договір поруки, розрахунок заборгованості станом на 17.03.2015 року. Також суд не висував банку своєї вимоги про надання іншого розрахунку заборгованості або будь-якого іншого доказу в підтвердження своїх позовних вимог, та з цього питання відповідну ухвалу в розумінні п.4 ст.10 та ч.6ст. 130 ЦПК України не постановляв.

Представник позивача у судове засідання,призначене на 15.03.2016 року, та відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, відповідачі надали клопотання про розгляд справи за їх відсутність ( а.с. 165-166, 202).

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача ОСОБА_3,яка приймала участь при розгляді справи 16.02.2016 року, 10.03.2016 року та просила задовольнити апеляційну скаргу, судове рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечення представника відповідачів ОСОБА_4, яка просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 4 грудня 2001 року закритому акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» надана банківська ліцензія №22 та дозвіл №22-2 на право здійснення операції, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до вказаного дозволу.

Відповідно до статуту підприємства, ЗАТ КБ «ПриватБанк» перейменовано в ПАТ КБ «ПриватБанк».

05 жовтня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» НБУ надана ліцензія на право надання банківських послуг, визначених ч.3,ст..47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій згідно додатку до неї.

22 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №MR14G101460022, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 20000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 1% на місяць( 12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитним договором та зі строком повернення грошових коштів 21 червня 2027 року. (а.с. 13-15).

Згідно умов договору встановлено порядок зміни відсоткової ставки, а саме: за умовами п.2.3.1 п.2.3 укладеного між банком та відповідачкою ОСОБА_1 договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні: кон'юнктури ринку грошових ресурсів Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

22 червня 2007 року з метою забезпечення повернення суми кредиту, одночасно укладанням договору про надання кредиту між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № MR14G101460022, за умовами якого він взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання позичальником - відповідачко ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором на умовах визначених кредитному договорі (а.с.16)

Вказаний договір визначає такі ж підстави і умови зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком.

Як вбачається з розрахунку позивача , з 24 листопада 2008 Банк в односторонньому порядку змінив проценту ставку відсотків, збільшив її до 14,04 річних. ( а.с. 4)

Згідно матеріалів справи, 18.03.2015 року Банк повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наявність поточної заборгованості за кредитом у розмірі 349,05 доларів США,по процентам за користування кредитом у розмірі 1338,35 доларів США, по комісії у розмірі 178,29 доларів США та пені у розмірі 40,16 доларів США та пред'явив вимогу про погашення даної поточної заборгованості. ( а.с. 9)

14.05.20015 року у зв'язку із невиконання даної вимоги , позивач, скориставшись правом дострокової вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернувся до суду та заявив позовні вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 19 571,24 дол. США, яка складається з наступного:

- 17 846,29 доларів США- заборгованість за кредитом;( т.ч. прострочено тіло 349,05)

- 1508,78 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;( т.ч. простроченої у розмірі 1338,10)

- 178,29 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 37,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.4-8).

При цьому, банком заборгованість нараховувалась з урахуванням збільшеного з 24.11.2008 року розміру процентів - 14,04% річних,а при нарахуванні простроченої заборгованості з процентів за користування кредитом ,починаючи з 25.07.2014 року, -33,56 % річних.

Заперечуючи проти позову, боржник стверджував, що заборгованість платив справно, з опереджаючим графіком, про розмір збільшеної ставки його та поручителя ніхто не повідомляв, крім того, прострочена заборгованість у розмірі 33,56 % не відповідає умовам договору, оскільки є вищою, ніж подвійна процента ставка.(14,04х2= 28,04). Крім того, оскільки відповідачі постійно проживають в м. Маріуполі, тобто в зоні проведення АТО, їм незаконно з липня 2014 року нараховувалась пеня та яка з сум поточних платежів погашалась, тоді як ці гроші мали б йти на погашення тіла кредиту та процентів. Отже, поточні платежі своєчасно сплачуються, а заборгованість - відсутня.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивач не довів наявність поточної заборгованості за кредитним договором,що надало б позивачу право на дострокове стягнення кредиту, оскільки розрахунок заборгованості складений з урахуванням підвищеної процентної ставки, яка відбулась із порушенням умов договору, розмір прострочених процентів за користування кредитом був нарахований у розмірі 33, 56 % , що суперечить п.7.4. кредитного договору щодо подвійності відсотків, а пеня нарахована з порушенням норм закону.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов кредитного договору (п.2.3.1 п.2.3) передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні: кон'юнктури ринку грошових ресурсів Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

За приписами частини 4 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів» (діючої станом на час спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Позивачем у якості доказу надана ксерокопія листа від 03.10.2008 року на ім'я ОСОБА_1 про підвищення з 24.11.2008 року відсоткової ставки до 14,04 % річних.( а.с.109)При цьому відомостей про відправлення такого повідомлення боржнику або отримання ним цього повідомлення суду не надано.

Поручителя про зміну процентної ставки не повідомлялось.

Отже, доказів письмового повідомлення кредитодавця про зміну відсоткової ставки матеріали справи не містять, що свідчить про порушення умов договору.

Доводи представника позивача про те, що реєстр відправки листа боржнику відсутній у зв'язку із спливом строку зберігання документації, не є уважним,оскільки нічим не підтверджується, при цьому кредитний договір діє до 2027 року. ( а.с. 100)

За таких умов, судова колегія погоджується з висновками суду, що оскільки умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку без повідомлення боржника та поручителя про зміну істотних умов договору є неправомірним.

Крім того, відповідно до п.7.4. кредитного договору при порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійних відсотків на місяць, які розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, з 20.08.2008 року відсотки за користування кредитом становили 12, 00 % річних, тоді як ставка прострочених відсотків зазначена у розмірі 29,48 %, (а не 24,00%); з 24.11.2008 року відсоткова процентна ставка збільшилась до 14,04 %, тоді як прострочена відсоткова ставка за користування кредитом обчислювалась із розміру 33, 56 % ( а не 28,08%).

Під час апеляційного розгляду, представником банку наданий новий розрахунок заборгованості, де подвійна відсоткова ставка з 20.08.2008 року вказана як 24,00 % та з 24.11.2008 року - 28,00 %, а новий розмір прострочених процентів вказаний у розмірі 1506,71 доларів США замість 1508,78 доларів США , заявлених у позовній заяві без зміни інших складових розміру заборгованості. ( а.с. 181-188, 199)

При цьому , з врахуванням наданої представником позивача формули нарахування прострочених процентів, де :

Прострочено тіло кредиту* прострочена відсоткова ставка у відсотках /360* кількість діб = розмір прострочених процентів,- сам розмір простроченої заборгованості визначено некоректно.

Так, наприклад, сума, зазначена в розрахунку заборгованості за 20.08.2014 року:

розмір прострочених процентів складає 137,41 * 28,08 /360 * 23 ( прострочені дні) = 2,46, тоді як у новому розрахунку заборгованості даний розмір вказаний як 2,79.

Далі - сума, зазначена в розрахунку заборгованості за 20.08.2008 року:

розмір прострочених процентів складає 25,10 * 24/ 360 * 26 ( прострочені дні) = 0,43, тоді як у новому розрахунку заборгованості даний розмір вказаний як 0,50.

Отже, оскільки збільшення зобов'язань по кредитному договору відбулось з порушенням умов договору,тобто з порушенням процедури повідомлення боржника та поручителя; розмір подвійної ставки нарахованих процентів на суму заборгованості визначний з порушенням умов договору, судова колегія погоджується з висновками суду, що позивачем не доведена наявність поточної заборгованості ОСОБА_2 на час звершення до суду, отже підстав для задоволення позову, зокрема і в частині дострокового стягнення кредиту з боржника та поручителя не має.

При цьому колегія суддів зауважує, що згідно до ст.1,2 Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на період проведення антитерористичної операції введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями та забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р м. Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відповідачі постійно проживають в місті Маріуполі, та всупереч вимогам статті 2 Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 року ОСОБА_1 з 20.08.2014 року нараховувалась пеня, та яка, як вбачається з розрахунку заборгованості , погашалась за рахунок поточних платежів, які б мали йти на погашення тіла кредиту та відсотків, що також впливало на загальний баланс поточної заборгованості.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі,а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

При цьому колегія зауважує, що кредитний договір діє, ОСОБА_2 продовжує сплачувати поточні платежі, та за наявності підстав позивач не позбавлений права в подальшому на захист своїх прав у суді.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

Сорока Г.П.

Бугрим Л.М.