БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7711/15-ц
провадження № 2/361/372/16
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши в місті Броварах в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа нотаріус ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Позивач просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 12 червня 2013року і посвідчений нотаріусом ОСОБА_3, з підстав, передбачених ст. 1257 ЦК України, що заповіт складено з порушенням вимог закону щодо форми заповіту та його посвідчення, і з тих підстав, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Порушення щодо форми і посвідчення заповіту позивач і його представник вбачають у наступному:

- в порушення вимог п.6.12, п.8 Правил ведення нотаріального діловодства текст заповіту містить в собі виправлення, що на думку позивача і його представника є неправильним, оскільки такі виправлення могли б мати місце лише за заявою заповідача, чого в даному випадку не було; і в даному випадку - на думку позивача - виправлення в заповіт внесені вже після смерті заповідача; у звязку з порушенням порядку вчинення застережень про дані виправлення у заповіті згідно ст. 654 ЦК заповідачеві - на думку позивача - було необхідно скласти новий заповіт;

- в заповіті в порушення ст.41 Закону «Про нотаріат» зазначена недостовірна інформація про місце його складення за місцем проживання заповідача, в той час як заповіт був складений за місцем роботи нотаріуса, про що - на думку позивача - свідчить факт виготовлення заповіту за допомогою технічних засобів (компютерної техніки), а заповідач за станом здоров,я (онкохворий і з ампутованою ногою) не міг поїхати до нотаріуса і там не був, тобто заповіт складений у відсутності заповідача ;

- в заповіті зазначено недостовірну інформацію про те, що заповіт прочитаний заповідачем вголос, в той час, як заповідач за станом свого здоров,я, маючи тяжке онкологічне захворювання гортоносоглотки із метастазами, не міг читати вголос;

- заповіт був складений за день до смерті, що на думку позивача є доказом такого стану заповідача, який потребував складання і посвідчення заповіту при свідках згідно ст..1253 ЦК України; на такий стан заповідача вказують записи в карті виклику швидкої допомоги від 13.06.2013р., згідно яких стан хворого тяжкий, свідомість приглушена, мова відсутня, у вимушеному (лежачому) стані;

- в заповіті відсутні відомості про розяснення нотаріусом прав заповідачу, наслідків і можливості відкликати чи змінити заповіт, тобто не було зясовано дійсну волю заповідача;

- заповідач не сплатив необхідні податки і інші платежі за вказану нотаріальну дію, а відповідно не виявив свою вільну волю на складення заповіту;

- крім того було порушено таємницю заповіту, оскільки при його складенні була присутня позивачка, на користь якої заповіт складено, і спільна дочка ОСОБА_4, і що позивачка оплачувала послуги нотаріуса.

Дані недоліки і порушення, допущені нотаріусом при посвідченні заповіту, порушення таємниці заповіту, а також складення заповіту особою безнадійно хворою за день до смерті - на думку позивача - вказують і доказують відсутність вільного волевиявлення заповідача на складення заповіту і є підставою для визнання заповіту недійсним, передбаченою ч.2 ст.1257 ЦК України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила визнати заповіт недійсним з тих підстав, які зазначені у позовній заяві, зокрема, що при його складенні і посвідченні нотаріусом було допущено порушення вимог закону щодо форми і порядку його складення та посвідчення, була порушена таємниця заповіту, що в сукупності доводить відсутність вільного волевиявлення заповідача, і доводить нікчемність заповіту та його недійсність.

Позивачка у наданих суду письмових поясненнях, зазначала, що в травні 2013року батько (заповідач) обстежувався з приводу онкологічного захворювання у Москві, був у тяжкому стані, не міг розмовляти, був виснажений хворобою, і за своїм станом не міг прочитати заповіт у голос; позивачка має сумніви щодо належності підпису у заповіті батькові, і має підстави вважати, що заповіт сфальсифікований. У неї з батьком були теплі стосунки, батько почував свою провину, що розлучився з її матір'ю, і ніколи не виявляв наміру скласти заповіт на відповідачку; просила визнати заповіт недійсним.

Відповідач позов не визнала, вважає, що при складенні заповіту і його посвідченні нотаріусом були дотримані всі вимоги закону, заповіт відповідає дійсній волі заповідача - її чоловіка, з яким вони прожили тривалий час у злагоді. Натомість відношення позивачки до нього були прохолодні, дійсно в квітні - травні 2013р. чоловік обстежувався в Москві, (там же живе позивачка), але протягом тривалого часу перебування чоловіка в Москві, позивачка бачилась з ним лише один раз - на початку травня приходила в гості до батька, який зупинився на час обстеження у іншої особи, дочка до себе батька не взяла. При складенні заповіту вона не була присутньою, не була допущена у кімнату нотаріусом, і ніяким чином не впливала на волю заповідача. Станом на час складення заповіту ОСОБА_4 був у такому стані здоров'я, коли міг говорити, читати, пересувався, був у повній свідомості, знав про наявну у нього хворобу. З приводу обставин, при яких складався заповіт, пояснила суду, що чоловік попросив запросити нотаріуса; вона на прохання чоловіка, узгодила з нотаріусом дату, у визначену дату нотаріус приїхала за місцем їхнього проживання, вона дійсно зустрічала нотаріуса і провела в кімнату до чоловіка, після чого нотаріус попросила її вийти; вона не була свідком розмови чоловіка з нотаріусом, все відбувалось між ними при зачинених дверях, вона весь час знаходилась на кухні, бачила, як нотаріус залишала квартиру, потім через деякий час повернулась в квартиру - у кімнату до чоловіка. Про складення заповіту вона дізналась від чоловіка пізніше, не цікавилась, на чию користь він складений. Дочка не була присутня при складенні заповіту, оскільки лише о 17 годині того дня сіла на літак у Москві, і додому прибула пізно ввечері.

Представник відповідача заперечення проти позову мотивувала тим, що заповіт відповідає вимогам закону щодо письмової його форми і нотаріального посвідчення, заповіт підписаний особисто заповідачем і ним прочитаний вголос, в ньому зазначені всі необхідні і правдиві відомості щодо місця складення, а наявність виправлення одного знаку у написанні по-батькові заповідача що повязано з різним написанням російською і українською мовою не є підставою для визнання заповіту недійсним, до того ж дане виправлення оговорено нотаріусом у тексті заповіту , а посилання позивача на Порядок посвідчення заповітів є недоречним, оскільки даний Порядок регулює посвідчення заповітів, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Заповіт складено заповідачем свідомо, при вільному волевиявленні, підстав для запрошення свідків у даному випадку не було, і позивач не довела такого стану здоров,я заповідача, який би унеможливлював підписання заповіту ним особисто і його прочитання.

Третя особа нотаріус ОСОБА_3 позов не визнала, в судовому засіданні, заперечуючи проти обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду пояснила, що на початку червня 2013р. відповідачка звернулась до неї з проханням приїхати додому на виклик чоловіка. В призначений час вона приїхала, дійсно на дорозі її зустріла відповідачка і провела у квартиру до кімнати , де знаходився ОСОБА_4, вона не дозволила відповідачці були присутньою при розмові, розмова була при зачинених дверях, ОСОБА_4 був у повній свідомості, при повному розумі, ясно висловлював свій намір скласти заповіт на свою дружину, посилався на свою хворобу, розказав, що чекає приїзду дочки і що планує з дочкою поїхати в гості на батьківщину; він розмовляв, міг читати, вона пересвідчилась у дійсній волі заповідача, взяла всі необхідні документи і відомості для технічного виготовлення тексту заповіту, після чого повернулась в нотаріальну контору, виготовила на компютері і роздрукувала текст заповіту, який повністю відповідав словам заповідача і його волі, з роздрукованим текстом заповіту повернулась до заповідача, дала йому прочитати текст, заповідач прочитав заповіт у голос сам особисто, тоді ж виявив помилку в написанні його імені по-батькові, вона виправила у присутності заповідача дану описку, виправивши м,який знак на апостроф, зазначивши у заповіті про виправлення у присутності заповідача, після чого заповідач підписав заповіт власноручно, показав на гроші, які лежали поруч на столі, які вона взяла за послуги. З приводу описки у імені по-батькові пояснила, що виготовляла текст заповіту за даними паспорту громадянина РФ, де було вказано «Марьянович» , а в посвідці на постійне місце проживання українською мовою було зазначено «Мар'янович» через апостроф. Вважає, що для виправлення виявленої описки у присутності заповідача не було необхідності від нього відбирати додатково заяву, вважає, що порушень не допустила. З приводу зазначення в заповіті місця його складення, пояснила, що вважає, що заповіт складений за місцем проживання заповідача, як і зазначено у заповіті, оскільки свою волю заповідач висловлював і підписував заповіт за місцем його проживання, і посвідчувала вона заповіт там же, а сам факт технічного виготовлення тексту заповіту зі слів заповідача в офісі за місцем знаходження відповідної компютерної техніки - не вважає місцем складення заповіту. З приводу стану здоров,я заповідача стверджує, що він знаходився у такому стані, коли вільно виявляв свою волю, і сумнівів з цього приводу у неї не виникало, він знаходився у стані напівлежачи у ліжку, міг сам читати, говорити, писати; підстав для виклику свідків не було.

З досліджених доказів і показань сторін судом встановлено:

Позивачка є дочкою ОСОБА_4 від першого шлюбу. Відповідачка є дружиною ОСОБА_4, шлюб зареєстровано 30.01.1993р. Подружжя ОСОБА_4 має спільну дочку ОСОБА_5, 1988р.н., яка проживала окремо, заповіт не оспорює.

ОСОБА_4 ОСОБА_2,янович мав паспорт громадянина ОСОБА_6 Федерації, мав посвідку на постійне місце проживання в Україні з 25.11.2011р., безстроково, з 11.08.2011р. зареєстрований і до дня його смерті проживав постійно за адресою м. Бровари, вул.. Черняховського, 25-б/65 ;

За тою ж адресою зареєстрована і постійно проживала та проживає відповідачка ОСОБА_2 його дружина.

Згідно Заповіту, складеного 12.06.2013р. о 14-45 , посвідченого нотаріусом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на випадок його смерті зробив розпорядження, що все його майно, яке буде йому належати на день його смерті заповідав ОСОБА_2, 14.04.1953р.н.

З дослідженого у судовому засіданні Заповіту, і аналізу його змісту, встановлено:

В заповіті зазначено про розяснення прав і положень ст..ст.1241,1307 ЦК України; в заповіті є рукописний запис «цей заповіт прочитаний мною в голос, ОСОБА_7М.» є підпис заповідача. В заповіті зазначено дату і час складення та посвідчення нотаріусом, вказано, що заповіт записано нотаріусом зі слів ОСОБА_4, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 15-25, особу встановлено, дієздатність перевірено. В заповіті також зазначено, що у звязку з хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено за місцем його проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано в реєстрі за № 1207, стягнуто плату.

Як видно з тексту заповіту, в ньому заповідач записаний як громадянин РФ Верещинський ОСОБА_8, у останньому слові (імені по- батькові) мякий знак виправлено на апостроф. Далі в тексті заповіту в повному імені заповідача його ім.,я по-батькові двічі записано як ОСОБА_2,янович (з апострофом). В тексті заповіту внизу зазначено рукописом «виправленому на «Мар'янович» вірити», даний припис посвідчено підписом нотаріуса. Як пояснила третя особа, дане виправлення і припис про виправлення зроблено особисто нею у присутності заповідача.

Як видно з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, даний заповіт внесено до реєстру приватним нотаріусом ОСОБА_3 12.06.2013р. о 16:06 за номером 1207, і в даному реєстраційному запису повне ім'я заповідача зазначено як ОСОБА_4 ОСОБА_2,янович (через апостроф). У журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням нотаріальної контори є запис про виїзд до ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, і в даному журналі у цьому записі по-батькові особи записано «ОСОБА_2,янович» через апостроф. Враховуючи хронологічну послідовність вчинених нотаріусом дій, суд дійшов висновку, що дані документи доказують той факт, що дійсно виправлення «Марьянович» на «Мар'янович» (через апостроф) мало місце при посвідченні заповіту нотаріусом, тобто при його житті, а не після смерті заповідача, як стверджує позивачка.

Дане виправлення не стосується суті заповіту і його змісту, не стосується перевірки особи заповідача і його дієздатності, а стосується лише граматики написання імені по-батькові (враховуючи різне написання російською мовою згідно паспорту і українською мовою в посвідці на постійне місце проживання). Дана описка оговорена у заповіті, зроблена у присутності заповідача, (принаймні цього позивач не спростував), тому суд дійшов висновку, що нотаріусом у даному випадку - при виправленні описки - не допущено порушень і дотримано вимоги закону щодо посвідчення заповіту та вимог до оформлення документу. Дане виправлення не є підчисткою чи зміною змісту заповіту, який би давав підстави сумніватись щодо волевиявлення заповідача чи щодо його особи, або зміни змісту документу після його підписання і посвідчення. Сумнівів з приводу особи заповідача, що ним був саме чоловік відповідачки і батько позивачки, не виникає як у суду, так і у сторін у даній справі.

У заповіті зазначено місце його складення. При встановлених у суді конкретних обставинах складення заповіту, його підписання заповідачем і посвідчення нотаріусом, - як повідомили відповідач і третя особа нотаріус, і що підтверджено наданими доказами, і не спростовано доказами, наданими позивачем, - суд дійшов висновку, що відомості в заповіті про його складення і посвідчення за місцем проживання заповідача відповідають дійсності. А сам факт технічного підготування тексту заповіту після бесіди нотаріуса з заповідачем і з'ясування його дійсної волі щодо змісту заповіту, з використанням комп'ютерної техніки в офісі нотаріуса - у тій послідовності дій, як їх виконав нотаріус не вказує на неправдивість відомостей щодо місця складення і посвідчення заповіту. Беззаперечно у даному випадку вважається, що заповіт складений заповідачем за місцем його проживання, тобто за місцем, де заповідач здійснив вольове розпорядження на випадок його смерті, де він підписав заповіт у присутності нотаріуса, і де нотаріус його посвідчив, - а не у іншому місці, без його особистого виїзду до офісу нотаріуса, і посвідчений заповіт нотаріусом також за місцем проживання заповідача. Тому суд не вбачає в даному випадку порушень з боку нотаріуса при посвідченні заповіту, в тому числі внесення до заповіту недостовірної інформації щодо місця складення, які б могли бути підставою для визнання заповіту недійсним. Сам факт , що заповідач не був присутній у офісі нотаріуса під час технічного виготовлення тексту заповіту і його роздрукування, не є підставою для визнання заповіту недійсним; даний факт не є викривленням волі заповідача чи його фальсифікації, або актом тиску на нього, або порушенням таємниці заповіту, оскільки такі дії вчинені безпосередньо нотаріусом (іншого не доведено) тобто єдиною довіреною у даному питанні (складенні заповіту) посадовою особою. До того ж текст заповіту виготовлений після з'ясування нотаріусом дійсної волі заповідача і всіх необхідних моментів для виготовлення тексту.

Згідно ст.203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити закону; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.203, ч.3 ст.215 ЦКУ підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених законом.

Відповідно до ст.215 ЦКУ якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст..1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами. Визначеними у ст..1251-1252 ЦК.

Згідно ст..1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо сам заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіт має відбуватись при свідках у відповідності до ст..1253 ЦК. Згідно ст.. 1253 ЦК України на бажання заповідача заповіт може бути посвідчений при свідках, а у випадках, передбачених абзацом 3 ч.2 ст.1248 і ст..1252 цього Кодексу присутність не менше як двох свідків є обовязковою, причому свідками не можуть бути спадкоємці за заповітом та члени сім'ї і родичі спадкоємців за заповітом .

Згідно ст.1255 ЦК України нотаріус, свідки , а також особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту.

Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми - він викладений у вигляді письмового документу, підписаний безпосередньо заповідачем у присутності нотаріуса, без свідків, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з,ясував його дійсну волю щодо розпорядження його майном на випадок його смерті. Нотаріусом дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовність всіх необхідних у даному процесі дій, і позивачем не доведено таких порушень даного процесу, які б вели до недійсності заповіту.

Щодо необхідності присутності свідків через стан заповідача, і щодо фізичного стану заповідача на час складення ним заповіту, зокрема щодо його спроможності говорити (читати вголос) та підписувати заповіт, то суд дійшов таких висновків:

Позивачка на підтвердження такого стану ОСОБА_4, який на її думку виключав можливість зачитування ним заповіту вголос, підписання заповіту і вимагав присутності свідків, подала у якості доказів карту виклику швидкої медичної допомоги від 13.06.2013р.

Як встановлено у судовому засіданні з досліджених документів, 13.06.2013р. двічі виїжджала швидка медична допомога на адресу: м. Бровари, вул. Черняховського, 25б/65: вперше о 16-30, і вдруге о 19-15 (констатовано смерть). В карті виїзду швидкої медичної допомоги № 7073 від 13.06.2013р.(виїзд о 16-30) на яку посилається позивач - зазначено, що хворий ОСОБА_4, довгий час страждає на діагноз Са гортаноглотки, метастази, на даний момент не розмовляє, після хіміотерапії стан тяжкий, за декілька тижнів різко скинув вагу, свідомість приглушена, положення вимушене, у ліжку, дихання невизначене з обох боків.

Відповідач оспорює обєктивність даних записів, наголошуючи на тому, що станом на час приїзду лікарів чоловіку стало гірше, але він розмовляв, був слабкий, лежав, у нього різко впав тиск, і йому було надано медичну допомогу - ліки для підняття тиску. Представник відповідача посилається на ознаки підробки даного документу. Разом з тим, з аналізу даного медичного документу, не вдаючись в його дослідження стосовно достовірності записів, слід дійти висновку, що в ньому засвідчено стан хворого лише на момент приїзду лікаря (16-30 13.06.2013р.), що не доводить наявності у хворого аналогічного стану напередодні - в день складення заповіту. Відомості з даної карти не спростовують показань третьою особи і відповідачки, а також свідків щодо стану ОСОБА_4 до 13.06.2013р.. і навіть у першій половині дня 13.06.2013р. Факт виклику швидкої медичної допомоги лише 13.06.2013р. о 16-00 навпаки підтверджує показання відповідачки про різке погіршення самопочуття чоловіка саме на цей час - як причину виклику швидкої допомоги, що є логічним, враховуючи, що відсутні дані про виклики швидкої медичної допомоги до цього часу і дати. Тому даний доказ не доводить того, що заповідач 12.06.2013р. при складенні заповіту не міг говорити, читати вголос, підписувати заповіт, або що він через фізичну неміч не міг вільно і чітко виявити свою волю щодо розпорядження майном на випадок смерті.

Інших доказів на підтвердження наявності таких обставин позивач не надав.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 заступник голови ОСББ по під'їзду і мешканка будинку, ОСОБА_10 (сусідка), ОСОБА_11 (сусідка і консьєрж) пояснили, що ОСОБА_4 ходив з милицями без сторонньої допомоги, знаходився у повному розумі і свідомості; жоден з свідків не знав про наявність у нього онкологічного захворювання і за його станом здоров,я та зовнішнім виглядом свідки не догадувались про його захворювання; смерть ОСОБА_4 кожного з них здивувала своєю раптовістю. Всі свідки бачили і спілкувались з заповідачем протягом всього часу проживання його у будинку, в тому числі і протягом останніх днів життя, зокрема, свідок ОСОБА_10 пояснила, що приблизно 10 червня 2013р. бачила, як ОСОБА_4 йшов з базару; 12 червня 2013 року вдень свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_10 бачили ОСОБА_4, який з балкону 5-го поверху розмовляв з ними; ввечері 12.06.2013р. свідок ОСОБА_11, що проживає на одному з заповідачем поверсі, знаходячись у під,їзді, через двері чула зичний голос ОСОБА_4, який розмовляв з дочкою, що приїхала ввечері; свідок ОСОБА_9 13.06.2013р. вранці бачила, як ОСОБА_4 сидів на стільці біля під,їзду і перекинулась з ним декількома словами, він міг говорити.

Таким чином, в судовому засіданні не спростовано показань відповідача і третьої особи, підтверджених показаннями свідків, щодо спроможності заповідача говорити, читати, підписувати заповіт станом на час його складення, і позивачем не доведено обставин, передбачених у ст.ст.1252, 1248 ЦК України, які б вимагали присутності свідків при складенні заповіту. А сам факт наявності у заповідача онкологічного захворювання такою обставиною не являється і не є підставою, що виключала можливість для нотаріуса посвідчити підписаний у її присутності заповіт, і не є обставиною, про яку вказано у ст..ст.1248, 1252 ЦК України. Сам факт наявності тяжкої хвороби - не є достатнім доказом фізичної неспроможності заповідача в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту. Той факт, що заповіт був ним складений за день до смерті також сам по собі не доказує такого немічного стану заповідача, який би позбавив його можливості самостійно прочитати вголос і підписати заповіт, вільно і свідомо виявити свою волю.

Встановлено, що заповідач знаходився при свідомості, мав здатність рухатись, і відповідно підписувати документ. Немічний стан особи не передбачений законом у якості підстави для визнання заповіту недійним. А сам по собі слабкий фізичний стан заповідача не означає його неспроможності читати, писати, говорити і вільно виявляти свою волю. Тому порушень вимог ст.1248, 1252, 1255 ЦК України не встановлено.

Щодо впливу з боку відповідачки на волевиявлення заповідача і порушень таємниці заповіту, то у судовому засіданні не встановлено таких фактів, і позивачем не доведено порушення таємниці заповіту і наявності інших обставин, які б вплинули на волевиявлення заповідача і могли б бути визнані як підстави для визнання заповіту недійсним. Більш того, в судовому засіданні встановлено (і це не спростовано позивачкою), що відповідачка не була свідком розмови нотаріуса з заповідачем, при складенні тексту заповіту, про ознайомленні заповідача з текстом заповіту і його оголошенням, при підписанні заповідачем та посвідченні нотаріусом. З наданого посадочного талону на літак від 12.06.2013р. видно, що друга дочка ОСОБА_4 ОСОБА_12 лише о 17 годині сідала на літак у Москві і прибула в Бровари ввечері 12.06.2013р., тобто однозначно не була присутньою при складенні заповіту.

Посилання позивача на те, що заповідач не оплачував послуги нотаріуса і інші необхідні платежі за посвідчення заповіту особисто, що на думку позивача і представника таку оплату здійснила відповідачка, - нічим не доведені, ніяких доказів на підтвердження цього позивач суду не представив. Показання третьої особи і відповідачки з цього приводу не спростовані, і більш того дана обставина не передбачена законом у якості підстави для визнання правочину, в тому числі заповіту, недійсним, і не є обставиною, яка б вказувала на відсутність вільної волі заповідача на складення заповіту.

Сумніви позивачки щодо відсутності вільного волевиявлення заповідача і щодо того, що посвідчення заповіту на її думку не відповідало його дійсній волі (як підстава для визнання заповіту недійсним, передбачена у частині 2 ст.1257 ЦК України), то такі сумніви є безпідставними і уявними. А сам факт складення заповіту чоловіком на користь дружини при наявності нормальних сімейних стосунків, до того ж складення заповіту особою, яка страждає на онкологічне захворювання, є логічним і послідовним.

Згідно ч.1 ст..1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ст..10,11,60 ЦПК України суд розглядає справу в межах лише заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

При встановлених у судовому засіданні конкретних обставинах відсутні передбачені статтею 1257 ЦК України підстави для визнання заповіту недійсним. Обставини, на які посилається позивач, не доведені, крім того не є підставами для визнання заповіту недійсним. В межах заявлених позовних вимог і з тих підстав, які зазначені у позові і на які посилається позивач, суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним. Позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Оскільки суд у позові відмовляє, то відповідно до положень ст..88 ЦПК України відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат. Клопотань про відшкодування судових витрат відповідачці нею не заявлено і доказів на підтвердження таких витрат не надано.

Керуючись ст.ст. 203,215, 1247, 1248, 1257 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 88, ст.213, ст..214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 12 червня 2013 року і посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В.Селезньова