Номер провадження: 22-ц/785/1575/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ,третя особа ОСОБА_7 про стягнення коштів та інфляційних збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів та інфляційних збитківі в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28 березня 1998 року вона разом з третьою особою ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу , вчиненому у простій письмовій формі , придбала у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належну останнім спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6Ю квартиру АДРЕСА_1 .

В рахунок часткової оплати за придбання будинку , позивачем було передано відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 3300 дол. США,що підтверджується розписками та після цього відповідачі звільнили квартиру та знялись з реєстрації, а вона, спільно з ОСОБА_8 вселилась та відкрито, безперервно користується нею по сьогоднішній день.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 23.12.2010 року їй було відмовлено у визнанні вказаного договору дійсним, а рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.09.2012 року її було зобов'язано не перешкоджати іншим відповідачам, у користуванні вказаною квартирою шляхом виселення та витребування квартири.

Позивач просила суд стягнути з відповідачів на її користь 3300 доларів США та інфляційні збитки за період з квітня 1998 року по жовтень 2012 року у сумі 4900,20 доларів США, а всього 8 200,20 доларівСША, що станом на 10.10.2012 року за офіційним курсом НБУ (7,993) становить 65 624,12 грн.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позов , просила задовольнити.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні вважав,що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню .

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4- ОСОБА_9 у судовому засіданні позов визнав частково , заперечував проти задоволення позову до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4 посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях приєднаних до справи. Так само заперечував стосовно задоволення позовних вимог до ОСОБА_5, оскільки вона не отримувала грошових коштів від продажу квартири, а ними розпорядився її колишній чоловік придбавши автомобіль.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав позов частково, посилаючись на обставини викладені в його письмових запереченнях.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних частках з кожного грошові кошти у розмірі 26376,9 грн. на користь ОСОБА_2

В позовних вимогах до ОСОБА_4, ОСОБА_6Ю та стягнення інфляційних збитків -відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов виходив з того, що сплачені позивачем ОСОБА_2 кошти у розмірі 3300 дол. США , які отримали відповідачі подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підлягають стягненню в гривневому еквіваленті, оскільки кошти отримані відповідачами без правової підстави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачам ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_3,ОСОБА_10 на праві приватної власності в рівних частках належить двокімнатна квартира №1 ,що розташована за адресою : Одеська область,Фрунзівський район, смт. Фрунзівка, вул. Гагаріна, буд.12,що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим державним комунальним підприємством «Фрунзівське бюро технічної інвентаризації» 20.09.2010 року (а.с.136).

28.03.1998 року між позивачем ОСОБА_2, третьою особою ОСОБА_7 та подружжям відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі продажу квартири ,що розташована за адресою : АДРЕСА_2, за яким ОСОБА_2 передала ,а відповідачі отримали 3300 дол. США .

У підтвердження отримання коштів за продаж квартири відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були написані розписки (а.с.138,141).

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтвердили ,що розписки про отримання від ОСОБА_2 коштів у розмірі 3300 дол.США за продаж квартири написані ними власноручно та пояснили , що на час продажу квартири відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4Ю були неповнолітніми, а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі та подружжям було прийнято рішення про продаж квартири ,оскільки родина мала переїхати на постійне проживання до помешкання батьків відповідача ОСОБА_3 по провулку Веселому № 7 в смт. Фрунзівка Одеської області одразу ж після продажу квартири. На отримані кошти був придбаний автомобіль за 2000 дол.США ,а решта коштів витрачена подружжям,після продажу квартири , відповідачі знялися з реєстраційного обліку ,звільнили квартиру ,а позивач разом з ОСОБА_7 вселилася у спірну квартиру.

Суд першої інстанції вірно встановив , що оскільки правовідносини між сторонами виникли у 1998 році , тому відповідно до положень чинної на той час статті 78 Кодексу про шлюб та сім'ю України, отримані від продажу квартири грошові кошти в сумі 3300 доларів США були використані на спільні потреби всіх членів сімї.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.05.2011 року скасовано рішення Фрунзівського районного суду Одеської області та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири ,що розташована за адресою : АДРЕСА_2, від 23.08.1998 року дійсним відмовлено (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЦК Української Р СР (в ред. 1963 р.)угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Відповідно до ч.1 ст.469 ЦК Української РСР (в ред.1963 р.) особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором,зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала.

Суд першої інстанції ,з врахуванням того, що правовідносини між сторонами виникли до набрання цивільним Кодексом України ( в ред.2004 р.). чинності і мають продовжуваний характер, так як позивачка дізналась про порушення свого права лише у 2010 році коли вперше звернулась до суду з позовними вимогами про визнання договору купівлі - продажу дійсним, вірно застосував положення ст.ст. 387,389, 1212 ЦК України (в ред.2004 року).

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що отримані кошти від позивача у розмірі 3300 дол. США не були використані в інтересах сімї ,а використані відповідачем ОСОБА_3 на власні потреби не заслуговують на увагу ,оскільки в судовому засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_3 підтвердив отримання ним та його колишньою дружиною відповідачем ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_2 та те ,що на частину коштів через місяць від отримання ними коштів, за взаємною згодою між собою був придбаний автомобіль марки фольксваген д.н. НОМЕР_1 ,а решта коштів витрачена на потреби сімї. Після придбання автомобілю він з відповідачем прожили спільно майже 12 років.

Матеріали справи не містять докази того,що отримані кошти від продажу квартири у 1998 році , відповідач ОСОБА_3 використав особисто на власні потреби.

Суд першої інстанції вірно встановив, що придбання автомобіля подружжям відповідало інтересам всім членам сім'ї.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13