У х в а л а

29 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 4 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року залишила без змін.

26 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 203, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме несвоєчасне отримання ухвали суду касаційної інстанції та повернення Верховним Судом України раніше поданої ним заяви про перегляд судових рішень.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про його задоволення, оскільки причини пропуску строку подання заяви про перегляд судових рішень є поважними.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що під час укладення кредитного договору позивачу була надана вся інформація щодо умов кредитування, він був обізнаний з графіком погашення кредитної заборгованості з урахуванням процентної ставки та відомостей щодо вартості всіх послуг; при цьому волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; укладений договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, а тому відсутні правові підстави вважати умови спірного кредитного договору несправедливими і відповідно договір недійсним.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору з огляду на те, що цей договір не відповідає встановленим чинним на час його укладення вимогам законодавства, оскільки в момент його укладення позивач не мав реальної можливості надати дійсну оцінку його положенням та наслідкам його укладення; при цьому спірний договір містить несправедливі умови, наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк