АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Слободянюк С.В.

суддів - Лапчевської О.Ф., Кравець В.А.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 102 270,00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини останнього. ОСОБА_4 також просила суд стягнути витрати, пов*язанні з проведенням оцінки матеріальних збитків в сумі 1085,00 грн., витрати на правову допомогу - 5000,00 грн. та судовий збір в сумі 1085,55 грн.

Заочним рішенням Солом*янськго районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 102 870,00 грн. (а.с.61-63).

Ухвалою цього ж суду від 15 липня 2016 року відмовлено відповідачу у перегляді заочного рішення (а.с.90).

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в яких з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про відмову у позові. Апелянт зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП застрахована, а відтак збитки в межах ліміту сплачується страховою компанією; справу розглянуто без участі відповідача, що позбавило його можливості наддати докази; суду не надано обґрунтованості витрат на правову допомогу, відсутній акт прийому-передачі послуг правової допомоги; повноваження оцінювача щодо вартості збитків не підтверджено.

В судовому засіданні ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, підтримав апеляційну скаргу, Білецький П.І., діючи в інтересах ОСОБА_4, - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року о 15 год. 30 хв. на автодорозі Київ-Ковель 31+850 м. в смт. Ворзиль Київської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «GEEL JL 7162», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВМW 120 D», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень (а.с.12).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 08. грудня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 27 жовтня 2015 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.7).

Згідно з постановою Ірпінського міського суду Київської області від 08 грудня 2015 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_3 п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника автомобіля марки «GEEL JL 7162», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на підставі Полісу № АІ/5549066 від 22 грудня 2014 року. Обсяг відповідальності ПрАТ «СК «Україна» за вищезазначеним полісом за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн. (а.с.11).

Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно звіту з оцінки матеріального збитку після ДТП № 91/15 від 21 листопада 2015 року, матеріальний збиток, завданий власниці автомобіля «BMW 120 D», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок ДТП, яка сталася 27 жовтня 2015 року становить 152 270,35 грн. (а.с.15-20).

Звіт оцінки матеріального збиту складено оцінювачем - фізичною особою ОСОБА_6, який має відповідні документи, підтверджуючи його повноваження щодо здійснення такого виду діяльності, а саме: сертифікат суб*єкта оціночної діяльності № 152621/13 від 14 жовтня 2013 року, який дійсний до 14 жовтня 2016 року; кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 04 жовтня 2008 року, кваліфікаційне посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 30 квітня 2015 року (а.с.32,34).

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності повноважень суб*єкта оцінюючої діяльності спростовуються матеріалами справи.

За матеріалами справи, відповідача телеграмами (ас.8-10) повідомлялось про час та місце огляду пошкодженого належного позивачеві автомобіля з метою проведення оцінки матеріальних збитків.

Як пояснив в судовому засіданні при розгляду справи в апеляційній інстанції представник відповідача, останній є людиною похилого віку, на огляд транспортного засобу не з*явився.

Відповідно до п.12.1. ст. 12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд першої інстанції зазначав, що ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну майну, складає 50000,00 грн., франшиза 500,00 грн., а розмір заподіяних збитків автомобілю позивача внаслідок ДТП, що сталася 27 жовтня 2015 року - 152270,35 грн., позивач має право на стягнення з відповідача матеріального збитку в розмірі 102770,35 грн. (152270,35 грн. (сума матеріального збитку) - 49500,00 грн. (ліміт відповідальності страхової компанії за мінусом франшизи в розмірі 500,00 грн.) = 102770,35 грн.).

Суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом страхового відшкодування, що становить 102270,00 грн.

Однак, судом, як вбачається з резолютивної частині рішення, стягнуто з відповідача 102870,00 грн. Відтак, рішення в цій частині підлягає зміні із зменшенням стягнутої судом першої інстанції суми до 102270,00 грн.

Апелянт зазначає про безпідставне стягнення витрат, пов*язаних з наданням правової допомоги за відсутністю акту прийому-передач виконаних робіт, однак повністю з такими доводами апеляцій скарги погодитися не можна.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до положення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», вбачається, що витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи.

Судом встановлено, що позивачем 22 січня 2016 року було сплачено 5000,00 грн. за надання правової допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 002.

Позивач звернувся в суд з позовом 22 січня 2016 року. 22 січня 2016 року. Позивач уклала договір про надання правової допомоги з адвокатським об*єднанням юридична колегія «ЕГІДА», за підписом адвоката Білецького П.І. ( ордер, свідоцтво а.с.54-59). 22 січня 2016 року адвокатом Білецьким П.І. складено розрахунок часу, витраченого на виконання правової допомоги, в тому числі і на складання позовної заяви (а.с.110).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу за складання позовної заяви, виходячи з розміру мінімальної заробітної у розмірі 1378,00 грн., визначивши вартість в розмірі 689,00 грн. (1378 / 2 = 689,00 грн.). Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням положення вище вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні оскаржуваного рішення в частині стягнення матеріальної шкоди із зменшення її розміру 102 270,00 грн. В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині правильність висновку суду не спростовують.

Керуючись ст..ст.303,307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Заочне рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, зменшивши стягнуту суму з 102 870 грн. 00 коп. до 102 270 грн. 00 коп.

В решті заочне рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді