Справа № 606/1978/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики на загальну суму 3 108 000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами протягом 2006 -2009 років укладено низку письмових договорів позики на загальну суму 3 108 000,00 грн., що на час укладення договорів еквівалентно становило 370000.00 доларів США.

Позивач, як позикодавець за договорами, свої зобовязання виконав належним чином, передавши відповідачу, який є позичальником за договором грошові кошти. Натомість відповідач, свої обовязки за договорами не виконав та не повернув отримані ним грошові кошти в строки визначені договорами, таким чином порушив виконання зобовязання. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх майнових прав, шляхом стягнення з відповідача боргу відповідно до договорів позики.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові, просила задоволити їх повністю. Додатково вказала, що договори позики було укладені письмово, підписані як позивачем так і відповідачем, у кожному договорі свій предмет - визначена сума грошових коштів, термін до якого позичальник має повернути грошові кошти, відповідальність за невиконання зобовязань. Таким чином, вимоги позивача є підставними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечили. Вказавши, що жодних договорів позики відповідач не підписував, коштів від позивача не отримував. Позивач будучи чоловіком сестри відповідача, утримував в себе печатку останнього, скориставшись нею, проставив відбитки у договорах позики. Крім того, зазначили, що надані на дослідження суду договори позики містять два аркуші, на другому аркуші містяться реквізити сторін та підписи, це свідчить про те, що договори було технічно складено з декількох договорів, які перед цим укладались між сторонами. Враховуючи наведене, відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову так як він є безпідставним.

Судом встановлено наступні обставини.

16 серпня 2006 року між ОСОБА_4 позикодавець та ОСОБА_1Б позичальник укладено договір №1. Відповідно до договору, позикодавець передав, а позичальник отримав грошові кошти у розмірі 101000,00 грн., позичальник зобовязався повернути отримані грошові кошти до 10.01.2009 року.

10 листопада 2006 року між цими ж сторонами укладено договір №2, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 151500,00 грн., які зобовязався повернути до 10.01.2009року.

В подальшому сторони уклали договір № 3 від 06 грудня 2006 року сума позики, становила 303000,00 грн. строк повернення позики відповідачем до 10.01.2009 року; договір № 4 від 26 січня 2007 року, сума позики відповідно до якого становила 151500,00 грн. строк повернення до 10.01.2009 року; договір №5 від 01 березня 2007 року, сума позики 151500,00 грн. строк повернення позики 10.01.2009 року; договір № 6 від 01 червня 2007 року, сума позики 151500,00 грн. строк повернення грошових коштів 10.01.2009 року; договір №7 від 11 серпня 2007 року, сума позики відповідно до якого становить 252500,00 грн., строк повернення до 10.01.2009 року; договір №8 від 01 січня 2008 року предметом якого є грошові кошти в сумі 101000,00 грн., строк повернення коштів до 10.01.2009 року; договір №9 від 15 квітня 2008 року, розмір позики становить 252500,00грн., строк повернення позики 10.01.2009 року та договір № 10 від 11 листопада 2008 року на суму 252500,00 грн. , строк повернення позики до 10.01.2009 року.

Також сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договорів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 від 10 січня 2009 року, за якою фізично особа ОСОБА_4 та приватний підприємець ОСОБА_1, уклади додаткову угоду про наступне: позивач позичає грошові кошти відповідачу розмір та дата отримання, яких зазначається у договорах 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10. Абзацом другим передбачено, що на дату укладення додаткової угоди відповідач отримав від позивач 3 108000,00 грн., які зобовязується повернути до 10.01.2013 року.

Оригінали договорів №1-10 та додаткової угоди № 1 до вказаних договорів було оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором .

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договорів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 від 10 січня 2009 року позивач позичає грошові кошти відповідачу розмір та дата отримання, яких зазначається у договорах 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10. Абзацом другим передбачено, що на дату укладення додаткової угоди відповідач отримав від позивача 3 108000,00 грн., які зобовязується повернути до 10.01.2013 року.

Таким чином за змістом договорів 1-10 та додаткової угоди № 1 у ствердній формі зазначено, про передачу та отримання позичальником грошових коштів, зазначено їх розмір та встановлено строк виконання зобовязання по поверненню грошових коштів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . (ч.1 ст.530 ЦК України).

Однак всупереч указаним вимогам закону, відповідач ОСОБА_1, як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу ОСОБА_4., як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 3108000,00 грн. на підставі договорів позики та додаткової угоди в обумовлений строк не виконав.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача боргу в розмірі 3108000,00 грн.

Твердження відповідача про те, що він не підписував досліджуваних в судовому засіданні договорів позики № 1-10 та додаткової угоди № 1, спростовуються висновком експерта від 01.06.2016 року № 183/184/16-22. Відповідно до якого, за результатами проведення судово- почеркознавчої та судово технічної експертизи документів, способи технічного відтворення підписів у наданих на експертизу документах (договорах позики 1-10 та додатковій угоді до них) не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки.

Підписи від імені ОСОБА_1Б у розділі «Реквізити та підписи сторін» ліворуч від напису «ОСОБА_1Б.» на наступних договорах № 1 від 16.08.2006 року №2від 10.11.2006 року № 3 від 06.12.2006 року № 4 від 26.01.2007 року №5 від 01.03.2007 року № 6 від 01.06.2007 року №7 від 11.08.2007 року №8 від 01.01.2008 року №9 від 15.04.2008 року № 10 від 11.11.2008 року а також у додатковій угоді № 1 до договір № 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 від 10.01.2009р. виконані ОСОБА_1.

Суд критично оцінює пояснення відповідача та його представника, які були надані після дослідження висновку експерта. Зокрема про те, що між сторонами були підписані інші договори, в яких вони виступали як контрагенти, в подальшому другі аркуші цих договорів були використані в договорах позики. Протягом всього розгляду справи відповідачем було надано непослідовні та суперечливі пояснення. Так, відповідач неодноразово стверджував, що ніяких договорів з позивачем не підписував, після ознайомлення з висновком експертизи вказав, що підписував договори для податкової інспекції, однак який зміст цих договорів вказати не зміг, окрім того в судовому засіданні відповідач вказав, що на виконання своїх зобовязань за договорами позики ніби то відчужив частину магазину з офісними приміщеннями по вулиці Паращука, 5 в м. Теребовлі в користь мами позивача, таким чином фактично визнавши укладення договорів позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3654,00 грн гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу про - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.п.н.) в користь ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1) борг в розмірі - 3108000,00 грн. (три мільйони сто вісім тисяч) .

Стягнути з ОСОБА_1 (і.п.н.) в користь ОСОБА_4 (і.п.н. НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка