Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/4684/15 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/520/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір №14/2006/0621/ФБР, на умовах якого банк надав йому грошові кошти у сумі 28100 доларів США для проведення ремонту та благоустрою.

Вважає, що вказаний кредитний договір відповідно до ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України є недійсним, оскільки надання кредиту в іноземній валюті, вчинення ним дій щодо виконання зобовязань за кредитним договором за своєю правовою природою є валютною операцією, на здійснення якої потрібна відповідна індивідуальна ліцензія.

На підставі зазначеного просив визнати кредитний договір №14/2006/0621ФБР від 15 грудня 2007 року, укладений між ним та ПАТ «КБ «Надра», недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №14/2006/0621/ФБР, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 28100 доларів США, зі сплатою 11 % річних за користування кредитними коштами, строком до 14 2021 року (а.с.3-4).

Розділом 3 договору передбачено, що позичальник зобовязався використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані проценти на інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором.

Згідно з п. п. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 418,15 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, щомісячно до 15 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 11.1 передбачено встановити на період з рудня 2009 року до 01 лютого 2010 року щомісячну суму платежу у розмірі 300 доларів США

Позивач погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто і без застережень, а отримавши кредитні кошти, підтвердив, що обізнаний та погоджується з усіма умовами договору.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 6 Закону України від 12.07.2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Як передбачено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України»Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 вказаного Декрету.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена в п. «в» ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Судом першої інстанції встановлено наявність у ВАТ КБ «Надра» дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, підтверджені дозволом № 21-1 Національного Банку України від 23.08.2002 року (а.с.40-46) та банківською ліцензією № 21 від 26.10. 1993 року (а.с.47).

Таким чином, суд з урахуванням розяснень пунктів 10-11 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання договору недійсним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

Інших доводів для висновку про неправильне застосування судом при розгляді справи норм матеріального права або про таке порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: