Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») про визнання кредитного договору недійсним.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 15 листопада 2007 року між нею та АКБ «ТАС Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір № 1901/1107/71-293, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США, строком до 15 листопада 2021 року, з встановленою процентною ставкою у розмірі 11,9 % річних. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік погашення кредиту та відсотків щомісячним платежем у розмірі 119 доларів США. Позивач вказала, що зміст кредитного договору суперечить вимогам Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки у банку відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови кредитного договору передбачають погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним у доларах США, що є несправедливим, так як всі ризики знецінення національної валюти України банк покладає виключно на споживача кредитних послуг.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір від 15 листопада 2007 року № 1901/1107/71-293, укладений між нею та банком.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій й справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що укладаючи оспорюваний кредитний договір, банк мав право здійснювати кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу Національного Банку України, а також те, що сторони були вільними у визначенні умов договору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Також, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що ОСОБА_4 беручи кредит в іноземній валюті повинна була передбачити валютні ризики за договором, оскільки стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович