Ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів по 5 тис. дол. США боргу за договором позики. З урахуванням того, що 08 вересня 2015 року ОСОБА_5 повернув йому 4 тис. дол. США, просив стягнути з нього 1 тис. дол. США, що за курсом НБУ становить 21 968,94 грн, а з ОСОБА_6 - 5 тис. дол. США, що за курсом НБУ становить 109 844,66 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 06 квітня 2013 року подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали у нього в борг 10 тис. дол. США строком до 01 січня 2014 року. На підтвердження отриманих у нього грошей відповідачі власноруч написали розписку, в якій йдеться про те, що ОСОБА_5 отримав кошти у вищевказаному розмірі, а ОСОБА_6 в свою чергу власноручно написала, що гарантує повернення цієї позики. Однак у визначений строку відповідачі борг не повернули.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 21 968, 94 грн. У задоволені решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення боргу з ОСОБА_7 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судами встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у період з 28 жовтня 2010 року по 02 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

06 квітня 2013 року ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_4 10 тис. дол. США, які зобов'язався повернути до 01 січня 2014 року. У тексті розписки ОСОБА_6 зазначено, що вона гарантує повернення позики у розмірі 10 тис. дол. США.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що цей запис у розписці є письмовою згодою дружини ОСОБА_6 на укладення договору позики у розмірі 10 тис. дол. США чоловіком ОСОБА_5

08 вересня 2015 року ОСОБА_5 частково виконав свої зобов'язання за договором позики та повернув ОСОБА_4 4 тис. дол. США.

З урахуванням вказаного суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 залишку заборгованості за договором позики (в межах заявлених вимог). Також колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_6

У частині 1 ст. 560 ЦК України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Оскільки, відповідно до положень вказаної статті гарантом може бути лише спеціальний суб'єкт, а не фізична особа, то жінка позичальника не перебуває з позивачем у правовідносинах, що регулюються параграфом 4 розділу 49 ЦК України.

Інших доказів щодо встановлення обставин по забезпеченню дружиною виконання зобов'язань її чоловіка не встановлено. Також відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України не підлягають переоцінці обставини, встановлені апеляційним судом, що отримані у борг кошти були використані для бізнесу, а не в інтересах сім'ї.

Отже колегія суддів вважає, що суди першої (в не скасованій частині) та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року (в не скасованій частині) та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун В.А. Нагорняк