Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/444/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

17.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним (удаваним) та визнання права власності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним (удаваним) та визнання права власності.

Зазначала, що з 09 грудня 1994 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер 10 грудня 2013 року. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема будинок № 51 по вулиці ІІ-ї Пятирічки у м. Кіровограді. Спадкоємцями за законом є вона, як дружина, мати чоловіка ОСОБА_5 та донька від першого шлюбу ОСОБА_2, які подали заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідач ОСОБА_2 бажає успадкувати вказаний житловий будинок. Проте, будинок придбавався в період шлюбу за їх спільні з чоловіком кошти, а саме у ОСОБА_4 за 5 500 доларів США. Після смерті чоловіка, у 2013 році, коли виникла необхідність надати правовстановлюючі документи до нотаріальної контори, вона дізналась про те, що в порушення домовленості з нею про купівлю будинку,19 червня 2001 року чоловіком та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування. ОСОБА_4 є сторонньою людиною, тому не могла подарувати будинок, крім того фактично отримала за будинок грошові кошти. Посилаючись на те, що договір дарування є удаваним, фактично сторони уклали договір купівлі-продажу будинку, просила суд визнати договір дарування від 19 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 недійсним (удаваним) в частині дарування. Визнати угоду договором купівлі-продажу будинку, визнати за нею право власності на ? частину вказаного будинку як спільного майна подружжя (а.с.3-5).

В ході розгляду справи уточнила і доповнила позовні вимоги, просила суд визнати договір дарування житлового будинку від 19 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 удаваним. Визнати угоду договором купівлі-продажу будинку та визнати будинок спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею право власності на ? частину будинку (а.с.120-121).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано договір дарування від 19 червня 2001 року реєстраційний № 2654, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 укладений між ОСОБА_4.в. та ОСОБА_7 удаваним. Визнано угоду договором купівлі-продажу будинку 51 по вул.ІІ-ї Пятирічки у м. Кіровограді. Визнано, що майно зазначене в договорі дарування від 19 червня 2001 року є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.199-203).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.215-217). Посилається , зокрема на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги її доводи про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник позивача та відповідач ОСОБА_5 заперечили проти них і просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6, які відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені під розписку про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 09 грудня 1994 року позивач - ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7.

10 грудня 2013 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок № 51 по вулиці ІІ Пятирічки в м. Кіровограді. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач його дружина, мати спадкодавця ОСОБА_5 та донька від першого шлюбу ОСОБА_2, які у передбачений законом строк подали заяви про прийняття спадщини.

Між позивачем ОСОБА_3, яка проживає у спірному будинку та відповідачем ОСОБА_2 виник спір щодо спадкового майна.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви позивач зазначала, що вказаний житловий будинок було придбано в період шлюбу 19 червня 2001 року за спільні з чоловіком кошти. Проте після його смерті їй стало відомо, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування спірного житлового будинку. Даний договір є удаваним, фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки її чоловік ОСОБА_7 розрахувався з ОСОБА_4 грошима.

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, то вони регулюються ЦК 1963 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини . На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен указати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому (ч.1, ч.2 ст.243 ЦК 1963 року).

За договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК 1964 року).

Відчуження житлового будинку на користь ОСОБА_7 шляхом купівлі-продажу, а не за договором дарування, визнала сторона спірного договору ОСОБА_4. В судовому засіданні першої інстанції вона пояснила, що при оформленні договору у нотаріуса з метою уникнути значних витрат, було вирішено укласти замість договору купівлі-продажу договір дарування з зазначенням мінімальної вартості житлового будинку. Підтвердила, що за житловий будинок отримала від подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5 500 доларів США, що підтверджується розпискою.

За положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, доводи позивача про удаваність договору дарування та його оплатність підтверджені належними й допустимими доказами.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного і обгрунтованого висновку про те, що договір дарування від 19 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є удаваним та визнав, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_2 заявила про пропуск позивачем строку позовної давності та про застосування судом наслідків пропуску цього строку (а.с.78-79). Вважає, що позивач мала обєктивну можливість знати про обставини укладення договору та про порушення її прав саме з дня укладення договору.

Відповідно до ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні положення містяться й у ЦК України.

Крім того, як стаття 76 ЦК України (1963 року), так і стаття 261 ЦК України (2003 року) визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначала, що про порушення її прав їй стало відомо після смерті чоловіка, коли у грудні 2013 року до нотаріуса звернулась з заявою про прийняття спадщини донька її чоловіка ОСОБА_2 та почала заперечувати її права на спірний житловий будинок, придбаний у шлюбі.

Матеріалами справи підтверджується, що після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини звернулись 22 грудня 2013 року донька померлого ОСОБА_2, 26 березня 2014 року дружина спадкодавця _ ОСОБА_9 та його мати - ОСОБА_5Ф.(а.с.116).

Постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 22 липня 2014 року ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 житлового будинку по вул. ІІ Пятирічки, 51 у м. Кіровограді відмовлено у звязку з тим, що не надано правоустановлюючі документи на спадкове майно, зокрема договір дарування на житловий будинок (а.с.11).

Відповідно до розяснень у п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем доведено, що про порушення своїх прав на майно житловий будинок, вона довідалась у грудні 2013 року, коли виник спір між спадкоємцями у звязку з тим, що ОСОБА_2 заперечує її права на спірний житловий будинок, як отриманий її батьком в дар в період шлюбу. З позовом до суду вона звернулась у грудні 2014 року (а.с.1).

Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача про те, коли вона довідалась про порушення своїх прав на спільне сумісне майно подружжя та спадкових прав, про те, коли звернулась до суду з позовом, і прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду України не спростовують висновків суду щодо початку перебігу строку позовної давності.

Суд повно і всебічно зясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

ОСОБА_11