АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Вівчарик Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родничок» про зобовязання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до ТзОВ «Родничок», яким просила зобовязати останнє видати визначений позивачем перелік документів для реєстрації права власності на обєкт фінансування згідно договору доручення № 15 від 20.08.2010 року, а саме трьохкімнатну дворівневу квартиру в блоці «Г» житлового будинку 62 по вул. Буковинській в м. Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновок суду про відсутність права вимоги про видачу зазначеного переліку документів для реєстрації права власності з посиланням на умови договору суперечить правовому висновку ВСУ від 24.06.2015 року, викладеного в постанові по справі 6-88цс15. Зазначає, що на вказані правовідносини поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживача», тому нечіткі та двозначні положення договору фінансування щодо самостійного збільшення повіреним площі обєкту фінансування без згоди довірителя повинні тлумачитися на користь споживача інвестора будівництва, а право на вимогу стягнення вартості різниці

справа № 22-ц/794/449/16 р. Головуючий у І інстанції Вольська-Тонієвич О.В.

категорія: 81 Доповідач Лисак І.Н.

профінансованої площі не перешкоджає у видачі документів для реєстрації права власності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

В силу ч.1 ст.11 та ч.3 ст.510 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Особа може бути звільнена від цивільного обовязку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, на підставі договору виникають права та обовязки, які в частині зобовязань мають бути виконані сторонами цього договору, якщо інше не встановлено самим договором або актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ТзОВ «Родничок» 20.08.2010 року був укладений договір доручення №15 (далі по тексту -«Договір»), за яким ОСОБА_2 як довіритель на рахунок своїх коштів в межах відповідного фінансування уповноважила ТзОВ «Родничок» як повіреного надати послуги з будівництва квартири та передати довірителю.

Ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Згідно ч.2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

За умовами цього Договору (пункти 1.6, 2.1.5, 3.1.1- 3.1.3 Договору та п.1.6-1.7 Додатку до нього) довіритель може отримати у власність відповідну квартиру за умови фінансування у розмірі 100% загальної площі цієї квартири та сплати вимірних одиниць обєкта фінансування на підставі наданого Повіреним розрахунку вартості та графіку внесення фінансування. Якщо фактична загальна площа збудованого обєкт перевищує загальну площу за цим Договором, різниця оплачується Довірителем за фактичною ціною на день оплати за 30 календарних днів до офіційно встановленого терміну вводу будинку в експлуатацію за фактичною площею квартири згідно даних ОБТІ.

Довірителем профінансовано площу квартири 100,4 м2, про те із заперечень відповідача після виконання доручення по будівництву квартири й виготовлення технічного паспорта на неї Чернівецьким МКБТІ вбачається про збільшення її площі, що позивачем не спростовано та в межах цієї справи належність інвентарного бюро умовам договору не оспорюється.

Таким чином, ніяких змін істотних умов Договору не відбулося, оскільки ознаки обєкта, ціна за 1м2, порядок розрахунків не змінилися, а випадки збільшення площі після проведення вимірювань при виготовленні технічної документації та порядок розрахунків сторін в такому випадку були передбачені Договором та Додатком до нього.

Не конкретизовано та не обґрунтовано позивачем саме які пункти договору є не чіткими та двозначними і що має тлумачитися на користь споживача на виконання вимог ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Порядок розрахунків за збільшену площу, передбачений пунктами 1.2.1, 1.3, 2.1.5 Договору та 1.6-1.7 Додатком до нього, викладений доступно і однозначно, є зрозумілим.

Правові позиції ВСУ від 24.06.2015 року, на яку посилається апелянт в обґрунтування своїх вимог в позові та апеляційній скарзі, зводяться до зміни істотних умов договору внаслідок збільшення площі обєкту інвестування, що не позбавляє права зобовязану сторону договору передати зазначену квартиру інвестору, а інвестора оплатити збільшену площу на умовах договору, якщо він прийняв виконання договору або вимагає його виконання в судовому порядку.

Про те, згідно п.3.1.3 Договору протягом 20 днів після завершення виконання робіт за умови виконання цього Договору Довіритель зобовязаний підписати Акт прийому-передачі наданих послуг. Надання інших документів Договором передбачено не було, а до переліку вимог позивача не входить зобовязання надати Акт прийому-передачі, що могло бути підставою застосування вказаної правового висновку для зобовязання виконання повіреним умом договору з урахування також балансу інтересів.

Реєстрація права власності на новостворене майно регулюється не цим договором, а ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у відповідності до затвердженого КМУ переліку документів, чинного на момент предявлення позову.

Позивачем не надано доказів захисту порушеного права в обраний ним спосіб, по-скільки відсутні відомості неможливості реєстрації такого права внаслідок дій відповідача по ненаданню витребуваних документів, а саме звернення позивача до Державного реєстратора та висновки про неможливість проведення такої реєстрації через відсутність відповідних документів, отже й наявність порушеного права.

За таких обставин, підстав для задоволення позову про витребування непередбачених договором документів на припущеннях позивача про ймовірне виникнення порушення прав в майбутньому не було.

Так, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_3 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Таким чином, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді