У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання часток у праві спільної часткової власності та визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання часток у праві спільної часткової власності та визнання права власності.

Позивачка посилалась на те, що з 30 січня 2004 року вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року у справі № 2-565/11, яке було частково змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2012 року, з відповідача ОСОБА_5 стягнуто на її користь 24 829 грн 80 коп. вартості Ѕ частини автомобіля «Volkswagen Passat», що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2013 року у справі № 2/643/239/13, яке було частково змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2014 року, за нею визнано право власності на Ѕ частини прибудови літ. «А1-1» до житлового будинку АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 грудня 2012 року, за яким ОСОБА_5 здійснив відчуження Ѕ частини будинку з надвірними будівлями на користь ОСОБА_8, на тій підставі, що відчуження відбулося без її згоди як співвласниці.

На час звернення до суду співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 є три особи: вона та ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Будинок з надвірними будівлями складається з житлового будинку літ. «А-1», житлової прибудови літ. «А1-1», прибудови літ. «а», «al», «а4», «а5», гаражу літ. «И», льоху літ. «Е», басейну літ. «М» та огорожі №№ 4, 6-10, загальною площею 1 119,8 кв. м, житловою площею 56,7 кв. м.

Враховуючи визнання за нею права власності на Ѕ частини прибудови літ. «А1-1», змінилися ідеальні частки у праві власності на будинок із надвірними спорудами, яке раніше належало по Ѕ частини відповідачам в порядку спадкування, в зв'язку з чим КП ХМБТІ здійснило розрахунок ідеальних часток співвласників будинку, що зазначено у листі від 15 серпня 2014 року, згідно з яким ідеальні частки перерозподіляються та складають: ОСОБА_4 - 17/100 частини, вартістю 44 634 грн 50 коп., ОСОБА_5 - 50/100 частини, вартістю 130 731 грн, ОСОБА_6 - 33/100 частини, вартістю 86 096 грн 50 коп.

Відповідно до рішення суду від 29 листопада 2012 року у справі № 2-565/11, відповідач ОСОБА_5 повинен їй сплатити 24 829 грн 80 коп. вартості автомобіля «Volkswagen Passat», проте він ухиляється від виконання рішення суду, в зв'язку з чим виконавчий лист № 2-565/11 від 19 липня 2012 року до цього часу не виконано ні у добровільному, ні у примусовому порядку і за відповідачем на цей час ніяке майно не обліковується, що не уможливлює взагалі отримати нею від відповідача ОСОБА_5 своєї частки у спільному майні.

За таких обставин позивач вважала за доцільне включити вище зазначені кошти, які одноособово отримав ОСОБА_5 від продажу автомобіля, як спільного майна подружжя, у розрахунок перерозподілу ідеальних часток у будинку між нею та відповідачем ОСОБА_5, в зв'язку з чим їй буде належати 27/100 частин будинку з надвірними будівлями, вартістю 69 464 грн 30 коп.; ОСОБА_5 - 40/100 частин будинку з надвірними будівлями вартістю 105 901 грн 20 коп.; ОСОБА_6 - 33/100 частин будинку з надвірними будівлями вартістю 86 096 грн 50 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2004 року до 22 лютого 2010 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2012 року позов ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення часток у праві спільної часткової власності, здійснення права спільної часткової власності задоволений частково, зустрічний позов ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволений в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по ј частини житлового будинку АДРЕСА_2 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 829 грн 80 коп. вартості автомобіля, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

В частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права спільної часткової власності на самочинно реконструйований будинок АДРЕСА_1 та його поділ на частки відмовлено, оскільки судом встановлено та оспорюється сторонами, що Ѕ частина спірного житлового будинку, яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, є його особистою приватною власністю, а тому поділу між подружжям не підлягає.

Також встановлено, що прибудова до зазначеної Ѕ частини житлового будинку зроблена ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час шлюбу, є самочинним будівництвом, а відповідно до вимог ч.2 ст.376 ЦК України, особа яка здійснила самочинне будівництво нерухомого мана, не набуває права власності на нього. Тому в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частину житлового будинку судом було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2012 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2012 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано і в задоволенні позову відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Апеляційний суд також зазначив, що Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5 в порядку спадкування і є його особистою власністю.

Рішенням Московського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року визнано недійсним договір від 11 грудня 2012 року купівлі-продажу спірного житлового будинку з надвірними будівлями, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право спільної часткової власності на житловий будинок загальною площею 119,8 кв. м з житловою прибудовою літ. «А1-1», сінями літ. «а1», тамбуром літ. «а4», прибудовою літ. «а5», гаражем літ. «И», басейном літ. «М», льохом літ. «Е», огорожею літ. №№4,6-10.

Визначені частки у праві власності на спірний житловий будинок наступним чином: за ОСОБА_6 - 88/200 частини; за ОСОБА_4 - 51/200 частини; за ОСОБА_5 - 61/200 частини та визначено право користування житловим будинком.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2014 року рішення Московського районного суду в частині визнання за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права спільної часткової власності на спірний житловий будинок, визначення часток у праві власності на цей житловий будинок, визначення порядку користування житловим будинком скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано прибудову літ. «А1-1» до спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини вказаної прибудови.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суди правильно виходили з положень ст. ст. 15, 16, 20, 319, 355, 356, 358 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України та тих обставин, що позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними і обраний нею спосіб захисту є неналежним.

Крім того, суд звернув увагу, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 квітня 2015 року, відповідач ОСОБА_5 не є власником спірної частини житлового будинку, у зв'язку з чим позивач не має права вимагати перерозподіл ідеальних часток у власності.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. ПисанаТ.О.