Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, ПАТ «Альфа-банк» про визнання недійсними договору купівлі-продажу та кредитного договору. Зазначала, що 09.12.2014 року працівник салону краси «Молодість» в м. Житомирі, по вул. Московській, 41 запропонувала їй придбати косметичні засоби та пройти курс омолоджуючих процедур, не розяснивши при цьому умов надання послуг та порядку розрахунку за них. Працівник салону навязала їй підписати договір купівлі-продажу № 22 косметичних засобів та комплексу послуг, в якому продавцем зазначено ФОП ОСОБА_2 та від його імені договір підписано представником салону. Загальна вартість послуг за договором склала 6 750 грн. Одночасно з підписанням цього договору їй також було навязано укладання кредитного договору на суму послуг та товарів з ПАТ «Альфа-Банк». На наступний день, зрозумівши, що вона не має фінансової можливості оплачувати дані косметичні засоби та послуги, звернулася до салону з проханням вважати договір купівлі-продажу нечинним, але працівник салону відмовилася прийняти листа. Після повторного звернення, вона отримала відповідь ОСОБА_2 від 19.03.2015 року, з якої вбачається, що договори підписано стажистом ОСОБА_3, яка не мала повноважень на підписання договору купівлі-продажу та кредитного договору. Згідно меморіального ордеру від 10.12.2014 року № 64940 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 було перераховано кошти в сумі 4 995 грн., призначення платежу: оплата згідно кредитного договору №401669820 від 09.12.2014 року, укладеного з нею. Враховуючи вищевикладене, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу № 22 від 09.12.2014 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та нею (покупець), а також визнати недійсним кредитний договір № 401669820 від 09.12.2014 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» (кредитор) та нею (боржник).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 22, укладений 09 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду, а саме: задовольнити позов повністю, визнати недійсним кредитний договір № 401669820 від 09.12.2014 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.12.2014 року між відповідачем ФОП ОСОБА_2 як продавцем та позивачем як покупцем укладено договір купівлі-продажу № 22, згідно якого продавець зобовязався передати у власність позивача косметичні засоби за ціною 6 750 грн.

09.12.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 401669820, за умовами якого остання отримала кредиту в сумі 7560 грн. строком до 10.12.2016 року, зі сплатою 0,01 % річних.

Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401669820 від 09.12.2014 року або листі-гарантії до цього договору від 09.12.2014 року у загальній сумі 4995 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2, а також оплати страхового платежу у сумі 599,40 грн.

Комісійна винагорода банку за надання кредиту становить 26,00 % та сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту (п. 2.8 кредитного договору).

З меморіального ордеру №64940 від 10 грудня 2014 року вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_2Г 4 995 грн., призначення платежу: оплата згідно кредитного договору № 401669820 від 09.12.2014 року з ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору від 09 грудня 2014 року з огляду на наступне.

Згідно зст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; кредитором були перераховані кошти на виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 5 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також буд-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прв споживачів» та нормативними документами НБУ, а також з Загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк», затверджених розпорядженням ПАТ «Альфа-банк» № 346 від 13.10.2014 року, які йому зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги рішення суду в цій частині не спростовують.

Разом з тим, ухвалюючи рішення суду про задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.12.2014 року, суд першої інстанції не застосував правові наслідки передбачені ст.216 ЦК України.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що за змістом ст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правовину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди, тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 посилалася на ст.216 ЦК України та просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу.

За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім ти, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно акту прийомупередачі товару від 09.12.2014 року ОСОБА_1 отримала від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 косметичні товари на суму 6750 грн. В п.3, п.8 акта зазначено, що товар передано покупцю повністю, відповідно до умов договору, претензії матеріального та морального характеру у покупця відсутні.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 свій підпис в акті прийому-передачі від 09.12.2014 року не заперечувала.

В свою чергу ПАТ «Альфа-Банк» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_2Г 4 995 грн., призначення платежу: оплата згідно кредитного договору № 401669820 від 09.12.2014 року з ОСОБА_1, що підтверджується меморіальним ордером №64940 від 10.12.2014 року.

Позивачка ОСОБА_1 не нанадала суду належних та допустимих доказів про те, що вона не отримувала косметичні товари, які зазначені в акті прийому-передачі товару від 09.12.2014 року, зазначений акт нею не спростований.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, договір купівлі-продажу товару №22 від 09.12.2014 року був виконаний як продавцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, так і покупцем ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, задовольняючи частково позов та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу товару №22 від 09.12.2014 року, суд першої інстанції в порушення вимог закону не застосував реституцію та не зобов'язав сторін оспорюваного правочину повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину.

З огляду на наведене, рішення суду в частині відмови в застосуванні наслідків недійсності правочину підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про зобовязання ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 повернути один одному у натурі все, що вони одержала на виконання договору купівлі-продажу товару №22 від 09.12.2014 року.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року в частині відмови в застосуванні наслідків недійсності правочину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 косметичні засоби: очищаючу емульсію/Cleansing Milk/250 мл., тонік/Tonik/250 мл., ензімний крем-пілінг/Enzympeel/50 мл., комплексний крем день-ніч/Complex care Cream/ 50 мл., крем для шкіри навколо очей/Eye care Cream/ 30 мл., концентрат для корекції зморшок/Antiwrinkle concentrate/ 30 мл., ліфтингову серум/Lifting Serum/50 мл., ліфтингову маску/Lifting Мask/50 мл.,омолоджуючу маску/Anti-aging Mask/50 мл., фінальний крем/Final Care/30 мл., крем-мус 24 години/24H Cream Mousse Rich/50 мл. передані на підставі акту прийому-передачі товару від 09.12.2014 року, загальною вартістю 6 750 грн.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 4 995 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді