_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2138/16-ц
Провадження № 2/520/2237/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Державний ОСОБА_2 банк України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

Позивачка у лютому 2016 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого контролера-касира з обслуговування фізичних осіб операційного відділу ТВБВ №10015/0554 ПАТ «Державний ОСОБА_2 України»з підстав, визначених п.2 ст.41 КЗпП України, поновити ОСОБА_1 на посаді старшого контролера касира, зобов»язати відповідача внести відповідний запис до трудової книжки позивачки щодо скасування запису про звільнення з підстав, визначених п.2 ст.41 КЗпП України, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» позов не визнав.

Суд вислухав представників сторін, свідків і встановив наступне:

ОСОБА_1 з 16.10.2012 року працювала на посаді контролера-касира операційного відділу ТВБВ №10015/0554 ПАТ «Державний ощадний банк України», 27.05.2013 року була переведена на посаду старшого контролера-касира з обслуговування фізичних осіб операційного відділу ТВБВ №10015/0554. Адміністрація установи і ОСОБА_1 27.05.2013 року уклали договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей. В цей же день ОСОБА_1 ознайомлена і отримала копію посадової інструкції. 21.01.2016 року ОСОБА_1 звільнена з посади старшого контролера-касира у звязку з втратою довіря п.2ст.41 КЗпП України. Підставою для звільнення позивачки став висновок за результатами проведення службового розслідування від 14.01.2016 року, яким встановлено факт подвійної виплати переказів по міжнародній системі «Золотая корона», що надійшли на імя клієнта Банку ОСОБА_4 на загальну суму 3000 дол.США. Саме старший контролер-касир ОСОБА_1 здійснила видачу грошових переказів в іноземній валюті не отримувачу переказу, а співробітнику банку ОСОБА_5, перекази були виплачені без присутності самого клієнта з підробленням на касових документах його підпису, перекази були виплачені безпідставно двічі 10.09.2013 року і 12.09.2013 року.

ОСОБА_3 вважає звільнення її з посади за недовіру протиправним і стверджує, що відповідач порушив умови та порядок звільнення, тому звернулась до суду з цим позов.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, доводить, що ОСОБА_1 працювала на посаді, яка входить до переліку посад і робіт працівників, з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність та безпосередньо виконувала роботи, повязані з обслуговуванням грошових цінностей; що матеріалами службового розслідування доведено факт порушення ОСОБА_1 нормативних актів банку і ці порушення дали підстави для втрати довіря банку до ОСОБА_1, що звільнення проведено відповідно до вимог діючого трудового законодавства.

Суд заслухав доводи сторін, дослідив надані докази і дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних правових підстав:

За змістом пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП, з ініціативи роботодавця трудовий договір може бути розірвано за умови: безпосереднього обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийому, зберігання, транспортування, розподілу тощо); винної дії працівника; втрати довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. При вирішенні питання щодо віднесення особи до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, зясуванню підлягає наступне: становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків працівника; носить виконання ним цих дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. При цьому настання для роботодавця негативних наслідків чи наявність завданої йому матеріальної шкоди не є обовязковою умовою для звільнення працівника з підстави втрати довіри.

У даному випадку до трудових обовязків позивачки серед іншого входило «приймання та видача вкладів населення в національній та іноземній валютах; …здійснення переказів коштів в національній та іноземній валютах, здійснення ідентифікації, вивчення фізичних осіб та юридичних осіб при проведенні операції…» (а.с.30-31 Посадова інструкція»). Матеріалами службової перевірки встановлено, що 10.09.2013 року і 12.09.2013 року позивачка видала грошові перекази в іноземній валюті не клієнту банку, який не був присутнім у відділенні банку, а співробітнику банку ОСОБА_5, з підробленням на касових документах підпису клієнта, перекази були виплачені неправомірно двічі (а.с.20-28). Ці факти ОСОБА_1 визнала в судовому засіданні та в письмових поясненнях (а.с.29).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 за своїми функціональними обовязками у 2013 році безпосередньо обслуговувала грошові цінності і вчинила умисно такі дії, що дали Банку підстави для втрати до неї довіря.

Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 розяснив, що звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо) учинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику чи вповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря. (аналогічна думка висловлена Верховним Судом в Постанові 20.04.2016 № 6-100цс16).

З огляду на викладене суд визнає звільнення ОСОБА_1 з підстав втрати довіря обґрунтованим, тому що позивачка, яка безпосередньо обслуговувала грошові цінності, учинила умисно такі дії, які дали Банку підстави для втрати до неї довіря.

Твердження позивачки про порушення адміністрацією ПАТ «Державний ОСОБА_2 банк України» порядку звільнення з підстав, визначених п.2 ст.41 КЗпП України, не доведені будь-якими доказами.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Публічного Акціонерного товариства «Державний ОСОБА_2 банк України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.