Справа № 583/2132/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого Мовчан Н.В., за участі секретаря Шаміладзе В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майна за набувальною давністю, -

встановив:

06.07.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сонячненської сільської ради Сумської області, третя особа ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 20,2 м.кв., зазначеній на по етажному плані технічного паспорту цифрами 1-2, з кухні площею 9,4 м.кв., зазначеній на по етажному плані технічного паспорту цифрами 1-1, з веранди площею 5,2 м.кв., зазначеної на поетажному плані цифрою І, та комори площею 3,1 м.кв., зазначеній на поетажному плані технічного паспорту цифрою ІІ.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.10.1997 вона придбала 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Ще до продажу частини будинку колишня власниця будинку ОСОБА_4 виїхала до смт. Котельва де й померла , орієнтовно в 2002 році. Продаж будинку здійснювався представником ОСОБА_4- ОСОБА_3, яка діяла на підставі нотаріальної довіреності, посвідченої нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори Соломко З.В. Під час вчинення правочину купівлі-продажу в сільській раді був складений акт, яким посвідчено факт продажу частини будинку та факт передачі коштів за куплену частку будинку. З того часу ОСОБА_1 постійно володіє зазначеною часткою будинку, крім того на момент придбання 1/3 частки будинку, вона володіла 1/3 частиною цього ж будинку, які в наступному фактично об'єднала. Оскільки під час продажу будинку всі правовстановлюючі документи були передані позивачці та складений відповідний акт про продаж і передачу грошей, то вона добросовісно вважала, що фактично відбувся договір купівлі-продажу і будь-яких додаткових дій вчиняти більше не потрібно. ОСОБА_1 вважала, що володіє будинком законно, адже попередній власник наміру володіти майном з моменту продажу не висловлював і на даний момент помер. Оскільки власник, якщо він і є, тривалий час не виявляв наміру визнати річ своєю, то він погодився з її втратою, і слід визнати цю річ власністю фактичного добросовісного володільця. Тобто надати фактично існуючим відносинам, юридичного значення. Оскільки фактичного спору про право власності не існує, бо ніхто не пред'являв позову до ОСОБА_1 про оспорювання правомірності володіння цим майном, а іншим шляхом ніж судовий підтвердити право власності не можливо, в будь-яких органах правовстановлюючих документів у зв'язку з володінням будівлею ОСОБА_1 не існує, тому це стало причиною звернення до суду.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та пояснив, що згідно даних БТІ частки будинку поділені, але не виділені в натурі. Позивачка володіла 1/3 часткою та купила ще 1/3 частку будинку, власницею якої була ОСОБА_4. Оскільки право власності на куплену часту належним чином не оформлено, власницею спірної частини залишається ОСОБА_4. відкритість та безперервність володіння позивачкою спірним майном підтверджується тим, що вона розпорядилася цією часткою та надала її в користування своїй дочці ОСОБА_7.

Представник відповідача Линник Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, та пояснила, що позивачка по АДРЕСА_1 не живе, близько 10 років, там живе її донька ОСОБА_8. Будинок поділений на 3 частини. Наталя зареєстрована АДРЕСА_1 з дитьми та чоловіком. Позивачка проживає АДРЕСА_1. В подальшому подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду..

Відповідно до п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 р.

Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі №6-27245св07.

Розглядаючи справу, Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2001 р. (щодо нерухомого майна). А отже, заявлені до настання цієї дати позови задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. У той же час, якщо строк давністного володіння почався після 1 січня 2001 р., то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

В п.9, 11, 13-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дано роз'яснення, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до листа Верховного Суду України №93/0/54-13 від 01.11.2013 щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 18 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що вказане домоволодіння з 11.08.1987р. передано у спільну часткову власність ОСОБА_9., ОСОБА_1 та ОСОБА_4, на підтвердження чого їм видані свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок. В подальшому, 28.09.2000р. ОСОБА_1 подарувала належну їй частку ОСОБА_7, що підтверджується копією договору дарування від 28.09.2000р., посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 за реєстровим номером № 2081. Докази, які б підтверджували, що ОСОБА_4 вчиняла дії щодо розпорядження належною їй часткою нерухомого майна, та матеріали про поділ будинковолодіння в натурі між співвласниками, в інвентаризаційній справі відсутні.

Згідно копії сторінок будинкової книги, в будинку за адресою АДРЕСА_1 з 18.08.1977р. зареєстровані ОСОБА_11 та ОСОБА_4.(а.с.7-8)

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1, вона зареєстрована з 12.01.1998р. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15)

Таким чином, доказів, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, позивачкою до суду не надано.

Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 11.08.1987р. ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/3 частина домоволодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. (а.с. 11)

Встановлено, що 07.10.1997 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 продати належну їй на праві приватної власності 1/3 частину будинку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією довіреності, посвідченої нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори Соломко З.В. від 07.10.1997р. за реєстровим № 2011.(а.с.9)

Встановлено, що ОСОБА_4 15.10.1997 видана довідка № 142 про право особистої власності на жилий будинок у зв'язку з відчуженням квартири, в якій зазначені дані про нерухоме майно з погосподарської книги № 1 Сонячненської сільської ради щодо квартири та господарських споруд по АДРЕСА_1. (а.с. 12)

Згідно довідки-характеристики № 2832 від 21.10.1997, виданої на запит ОСОБА_4 з метою відчуження частини будинку за адресою АДРЕСА_1 Сумської області житловий будинок належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_12 по 1/3 частині, визначена вартість 1/3 ідеальної частини будинку, що підтверджується матеріалами справи.(а.с.10)

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 за життя вчиняла дії щодо відчуження належної їй частки домоволодіння по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 21.10.1997 складено акт, про те, що цього дня була продана квартира ОСОБА_3, яка знаходиться АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 Квартира продана ОСОБА_1, а також сарай, належний до цієї квартири. ОСОБА_3 продала квартиру згідно довіреності, виданої їй ОСОБА_4, засвідченої в Котелевецькій нотаріальній конторі 07.10.1997 за реєстровим номером 2011. ОСОБА_1, в присутності свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, сплатила ОСОБА_3 вартість вказаної квартири і сараю в сумі 1900,00грн, що підтверджується копією акту від 21.10.1997. (а.с.3)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтвердили, що у 1997року ОСОБА_1 їм повідомила, що вона по вул. Садовій купила квартиру, приїде господиня за грошима і потрібно бути свідками при передачі їй грошей. В приміщенні сільської ради незнайомій жінці ОСОБА_1 передавала гроші за квартиру, про що склали акт та підписали.

Крім того, свідок ОСОБА_14 повідомила, що вона проживає по АДРЕСА_3 а ОСОБА_1 проживає по-сусідству на цій вулиці з 1974 року і проживає там на даний час, а свідок ОСОБА_13 пояснив, що після складання акту до будинку по АДРЕСА_1, він проводив опалення та газифікацію, на той час там жила ОСОБА_7 - донька ОСОБА_1, яка проживає і на даний час разом з чоловіком.

Враховуючи викладене та зміст акту, суд вважає, що актом від 21.10.1997р. підтверджено факт передачі грошових коштів, а не купівля-продаж частки нерухомого майна.

Згідно довідки, виданої Котелевським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області № 87/03.3-04-33 від 06.07.2016р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6., померла ІНФОРМАЦІЯ_5.. (а.с.27)

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не відкривалася, що підтверджується інформаційною довідкою з спадкового реєстру. (а.с. 48) За життя ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту № 2434 від 04.12.1997.(а.с.87)

Встановлено, що за період з 21.10.1997 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., з 10.12.1997р.; ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2.; ОСОБА_16,ІНФОРМАЦІЯ_3.; ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4., з 16.07.2013р.; а також, ОСОБА_17, ОСОБА_18, що підтверджується довідкою, виданою Сонячненською сільською радою № 916 від 15.08.2016.(а.с.63)

В копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовленого 09.03.2000р. на ім'я ОСОБА_1, наявна відмітка - подаровано ОСОБА_7, частка 1/3 частина.(а.с.4-6)

Відповідно до довідок Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області ОСОБА_4 проживала АДРЕСА_1 , не одружувалась, дітей не мала, відомості про братів та сестер відсутні. З 20.11.1997 року виїхала з села, що підтверджується копіями довідок Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області №№ 777, 0215/302 та 0215/303 від 01.07.2016.(а.с.13-14)

В той же час, відомості, зазначені в довідці Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області № 778 від 01.07.2016 про те, що з 1997 року і по теперішній час ОСОБА_1 користується спірною часткою нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4, суперечать показам свідків та іншим доказам, зібраним по справі. (а.с. 14)

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних доказів того, що позивачка добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном, а саме: 1/3 частки будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, яким особисто безперервно відкрито володіла протягом 10 років, починаючи з 01.01.2001р., враховуючи, що ознакою добросовісного володіння чужою річчю є те, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, натомість, як підтверджується матеріалами справи, позивачка з 01.01.2001р. зареєстрована та фактично проживає за іншою адресою.

Представник відповідача Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області Линник Н.В. позовні вимоги визнала, однак суд відмовляє у прийнятті визнання позову, оскільки вважає, що визнання позову суперечить закону. (ч. 4 ст. 174 ЦПК України)

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209-215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.В. Мовчан