УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати недійсними договори № 04528/15 та № 04528 від 12 червня 2015 року, укладені між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт»);

- стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на її користь майнову шкоду в розмірі 2 800 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12 червня 2015 року між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено два договори № 04528/15 та № 04528, за умовами якого товариство за її згодою зобов'язалося здійснювати копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документів, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі «Економ», тощо; за умовами договору № 04528/15 відповідач за згодою іншої сторони учасника (позивача) зобов'язався за плату вчинити від імені та за рахунок позивача певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до договору, а саме: отримання в позику 40 000 грн для купівлі меблів.

ОСОБА_4 зазначала, що на виконання умов вищевказаних договорів вона сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 2 800 грн, а за умовами договору № 04528/15 взяла на себе зобов'язання вносити на рахунок відповідача щомісячні внески, передбачені угодою.

Посилаючись на те, зазначена діяльність відповідача містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, але здійснювалася ним без відповідної ліцензії, ОСОБА_4 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсними договори, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт»: № 04528/15 та № 04528 від 12 червня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 2 800 грн, сплачених за договором № 04528 від 12 червня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» відхилено, рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справита перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними з огляду на те, що зазначені в них послуги вважаються фінансовими і регулюються Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а ТОВ «ЕкономКомфорт» надає їх без отримання відповідної ліцензії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2389цс15.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О.Писана