У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 березня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоМартинюка В.І., суддів:ика відповідача Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ольвія», про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що він представляв інтереси відповідача на підставі довіреності від 19 лютого 2014 року, посвідченої секретарем Шишацької сільської ради Хорольського району Полтавської області, та договору від 25 лютого 2014 року № 8/15 про надання представницьких послуг. 16 травня 2014 року між відповідачем, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір оренди земельної ділянки площею 50 га, розташованої на території Шишацької сільської ради Полтавської області. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати технічну документацію на вказану земельну ділянку для отримання кадастрового номера, який необхідний для реєстрації договору оренди землі, але останній повідомив його по телефону про припинення вказаної довіреності. 22 серпня 2014 року відповідач направив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 листа, в якому звинуватив його в шахрайських діях і просив вважати договір, укладений 16 травня 2014 року, недійсним та нікчемним. Крім того, у листі зазначив, що він «шахрайським шляхом» вніс суттєві зміни до статуту фермерського господарства «Дружба», в якому відповідач був одноосібним засновником і власником. 14 жовтня 2014 року відповідач звернувся до Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області зафактом вчинених відносно нього шахрайських дій, однак постановою слідчого СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області Шукшиної С.М. від 23 грудня 2014 року кримінальне провадження № 0000556 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає вищевказане наклепом, а всі дії, в тому числі і щодо змін до статутних документів, були узгоджені з відповідачем, що підтверджується його особистим підписом на статуті, а тому вказана у листі інформація є такою, що не відповідає дійсності, ображає та принижує його, а також наносить шкоду діловій репутації та моральну шкоду, у зв'язку з чим просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить його ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем у листі від 22 серпня 2014 року; зобов'язати відповідача спростувати відомості, що містить лист, тим самим способом та принести прилюдні вибачення у конторі ТОВ «Агрофірма Ольвія» у м. Хорол, яка знаходиться по вул. Леніна, 100, у присутності працівників третьої особи та за попереднім узгодженням цієї дії з третьою особою; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 30 000 гривень та судові витрати. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено визнати недостовірною та такою що порочить ділову репутацію позивача ОСОБА_6 інформацію поширену відповідачем ОСОБА_7 у його листі від 22 серпня 2014 року на адресу третьої особи - ТОВ «Агрофірма Ольвія» (с. Бобрасівка Хорольського району Полтавської області), а саме: грубе втручання позивача ОСОБА_6 у господарську діяльність ведення ФГ «Дружба», засновником і керівником якого був відповідач та внесення позивачем ОСОБА_6 серйозних змін у статут господарства всупереч інтересам відповідача, які відповідач розцінив як шахрайські. Зобов'язано відповідача ОСОБА_7 направити лист на адресу третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія» (с. Бобрасівка Хорольського району Полтавської області) із спростуванням відомостей, що містить його лист на адресу третьої особи ТОВ «Агрофірма Ольвія» від 22.08.14 року. Стягнуто з відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь позивача ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 1 000 гривень. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача ОСОБА_7 вбачається юридичний склад правопорушення - поширення інформації, недостовірність якої підтверджена постановою слідчого СВ Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області від 23 грудня 2014 року, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме: гідність, честь та ділову репутацію, та завдає йому моральної шкоди. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що інформація, яка викладена у листі, адресованому ОСОБА_9 та ОСОБА_8, фактично є оціночним, суб'єктивним судженням та власною думкою відповідача щодо дій позивача, та не є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача у розумінні ст. 277 ЦК України, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповдіно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як розʼяснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 18 вказаної Постанови роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови). Згідно зі ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку, що поширена відповідачем ОСОБА_7 інформація є фактичним твердженням, оскільки містить фактичні дані (грубе втручання у господарську діяльність ведення ФГ «Дружба», засновником і керівником якого був відповідач та внесення позивачем серйозних змін до статуту господарства всупереч інтересам відповідача), які стали предметом розслідування у процесі кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження, а тому обґрунтовано визнав інформацію, поширену у листі від 22 серпня 2014 року на адресу ТОВ «Агрофірма Ольвія», недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача. Врахувавши роз'яснення, які викладені у п. 26 Постанови, суд першої інстанції дійшов висновку, що спростування недостовірної інформації має здійснюватись у той самий спосіб, у який вона була поширена, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про спростування недостовірної інформації шляхом прилюдних вибачень у конторі ТОВ «Агрофірма Ольвія» у м. Хорол, яка знаходиться по вул. Леніна, 100, у присутності працівників ТОВ «Агрофірма Ольвія» та за попереднім узгодженням цієї дії з третьою особою, оскільки примусове вибачення (як спосіб захисту) не передбачений ст. ст. 16, 277 ЦК України. Згідно із ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснено у абз. 2, 3 п. 27 Постанови, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Встановивши, що в результаті протиправних дій відповідача порушено особисті немайнові права позивача, які виразилися у приниженні честі, гідності та ділової репутації, внаслідок чого останньому завдано моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості. Натомість, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року скасувати, рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий В.І. Мартинюк Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік