Справа № 146/1374/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" листопада 2016 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла 5 листопада 2010 року в с.Високе Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул.. Степній, 2 в с.Високе Томашпільського району Вінницької області.

Позов обґрунтовано наступним.

5 листопада 2010 року в с.Високе Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2, яка доводилася позивачеві матірю.

Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок, що розташований по вул.. Степній, 2 в с.Високе Томашпільського району.

Позивач вказує, що являється єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом своєї матері, який до смерті матері та після її смерті проживав у спадковому будинку, однак при зверненні до нотаріальної контори в оформленні права власності нотаріусом йому було відмовлено, оскільки відсутній оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу за його позовом слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Височанської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова Височанської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяви інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

ОСОБА_2 померла 5 листопада 2010 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 5 листопада 2010 року в с.Високе Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно довідок виконкому Височанської сільської ради від 12 червня 2012 року, після смерті ОСОБА_2, яка була прописана і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розміщені в с.Високе по вул. Степній, 2 Томашпільського району Вінницької області та грошових заощаджень; спадкоємцем за законом являється син ОСОБА_1, який прийняв все спадкове майно на протязі шести місяців; інших спадкоємців за законом чи заповітом немає (а.с.11, 18, 19, 20).

Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, згідно якої його батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Як вбачається із матеріалів справи, на ОСОБА_2 було видано технічний паспорт на житловий будинок по вул.. Степній, 2 в с.Високе Томашпільського району Вінницької області (а.с.8-9).

Згідно довідки КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про показники обєкта нерухомого майна № 130 від 6 жовтня 2016 року, відповідно до проведеної інвентаризації 28 вересня 2016 року, житловий будинок в с.Високе по вул.. Степній, 2 має такі показники: загальна площа 54,40 кв.м., житлова площа 27,80 кв.м.; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», літня кухня «Б», веранда «б», добудова сарай «б1», сарай «В», сарай «Г», ворота з хвірткою-1, паркан-2. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.10).

Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця.

В п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про успадкування» вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.. 392 ЦК України).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_2 за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.11).

Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, померлої 5 листопада 2010 року, заведена на підставі заяви ОСОБА_1, якому в подальшому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16-18).

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом на спадкове майно своєї матері ОСОБА_2, який спадщину прийняв, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тобто позивач ОСОБА_1 набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його матері належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла 5 листопада 2010 року в с.Високе Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул.. Степній, 2 в с.Високе Томашпільського району Вінницької області (загальна площа 54,40 кв.м., житлова площа 27,80 кв.м.; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», літня кухня «Б», веранда «б», добудова сарай «б1», сарай «В», сарай «Г», ворота з хвірткою-1, паркан-2. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2К.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4