Справа №162/1531/15-ц
Номер провадження 2/162/18/2016
25 лютого 2016 року смт. Любешів
Любешівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Гладіч Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 та Бихівська сільська рада Любешівського району, про визнання права особистої власності на нерухоме майно в порядку успадкування,-
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 січня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 та Бихівська сільська рада Любешівського району, про визнання права особистої власності на нерухоме майно в порядку успадкування, задоволено повністю, а саме: визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Волинська область, Любешівський район, с. Бихів, вул. Вишнева, 2.
За апеляційною скаргою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3,на вказане рішення справа була направлена для розгляду до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою судді апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2016 року справу повернуто до місцевого суду для ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат з наступних підстав.
Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається зі змісту п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір (в редакції, що діяла на час подання позовної заяви) судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру сплачується за ставкою 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно матеріалів справи позивачем при подачі даного позову не було сплачено судового збору, оскільки вона була звільнена від сплати такого на підставі п. 8 п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Але при винесенні судового рішення питання про розподіл судових витрат судом вирішено не було, а тому суд вважає, що у даній справі повинно бути ухвалене додаткове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1% ціни позову, тобто в сумі 551,20 гривня.
На підставі викладеного, керуючись ст. 220 ЦПК України, суд -
Стягнути із ОСОБА_2на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні,- протягом десяти днів з дня отримання його копії.