У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу зі ОСОБА_4 мають дочку − ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання їхнього шлюбу дочка залишилася проживати із нею. Дитина навчається у восьмому класі комунального закладу освіти «Спеціалізована школа № 129 фізико-математичного профілю» Дніпропетровської міської ради. Виявивши здібності до освоєння іноземних мов, вона займається з репетитором, про що було складено відповідний договір і вартість навчання з жовтня 2013 року по лютий 2015 року склала 6 560 грн., з березня 2015 року по серпень 2015 року - 3 120 грн. Крім того, дитина часто хворіє і потребує лікування. На придбання ліків за призначенням лікаря позивачка витратила 775 грн. 29 коп.

Враховуючи викладене, вона просила стягнути з відповідача Ѕ частину зазначених додаткових витрат на дитину у розмірі 5 227 грн. 65 коп.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 98 грн. 43 коп. на ліки одноразово. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заняття з репетитором для поглибленого вивчення іноземної мови не відноситься до фізичного, духовного та морального розвитку дитини, а тому витрати на таке навчання не є додатковими витратами. Крім того, суд послався на недоведеність позивачкою перебування дитини на диспансерному обліку та необхідності стягнення з відповідача додаткових витрати на її лікування.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що відповідач має відшкодувати Ѕ частину вартості ліків, які були виписані дитині та придбані позивачкою. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, наданої судом першої інстанції.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку − ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачкою.

Дитина навчається у восьмому класі комунального закладу освіти «Спеціалізована школа № 129 фізико-математичного профілю» Дніпропетровської міської ради.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що дитина, виявляє здібності до освоєння іноземних мов, тому займається з репетитором. Крім того, ОСОБА_3 посилалась на те, що дитина хворіє, у зв'язку з чим перебуває на диспансерному обліку і потребує додаткових витрат на лікування.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Апеляційний суд пославшись на недоведеність позивачкою того, що репетиторські заняття з англійської мови викликані особливими обставинами, дійшов передчасного висновку, що такі витрати не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, оскільки репетиторські заняття з іноземної мови можливо віднести до розвитку загальних та спеціальних здібностей дитини, які за правилами наведеної норми є спеціальними обставинами.

Апеляційний суд допустився й інших порушень норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючими фразами про те, що рішення суду першої інстанції є правильним і мотивованим. При цьому суд узагалі не перевірив доводів апеляційної скарги; не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги.

В ухвалі апеляційного суду в порушення вимог п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України не зазначено встановлені судом обставини та з яких мотивів і на підставі яких положень закону відхилені доводи апеляційної скарги.

Так, пославшись на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, апеляційний суд взагалі не дав їм оцінки, хоча відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України зобов'язаний перевірити законність рішення суду першої інстанції, у тому числі й перевірити правильність оцінки судом доказів, наданих сторонами.

На зазначені підстави для скасування ухвали апеляційного суду посилалася в касаційній скарзі і заявник.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська