_____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/2010/16-ц
Провадження № 2/520/2211/16
УХВАЛА

19.02.2016 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 18.02.2016 року надала до Київського районного суду міста Одеси позов до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності, в якому просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу, а саме договору дарування 11/25 часток житлового будинку №12-А, по вулиці Чапаєва (на цей час - вул. ОСОБА_3) в місті Одесі, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 30/100 часток житлового будинку №12-А, по вул. М. Огренича в місті Одесі, що складається з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 225 кв.м., житловою площею 117,1 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - вбиральня; літ. «Ж» - сарай; літ. «Д» - сарай; літ. «Г» - душ; літ. «Е» - душ; №1-7 огорожа; №І-ІІІ вимощення; №ІІ цистерна.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п.1, 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка складає 1378 грн. (1378,00х0,4=551,20) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (1378,00х5=6890,00); за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка складає 1378 грн. (1378,00х0,4=551,20).

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, ціна позову повинна дорівнювати дійсній вартості майна на цей час.

Позивачем надано до позову квитанцію на підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, у розмірі 551 гривні 20 копійок, однак позивачем в позові крім вимог немайнового характеру, заявлено вимогу майнового характеру про визнання права власності.

У позові позивачем не визначено ціну позову, яка повинна дорівнювати реальній вартості спірного майна на цей час, а саме вартості 30/100 часток житлового будинку №12-А, по вул. М. Огренича в місті Одесі, що складається з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 225 кв.м., житловою площею 117,1 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - вбиральня; літ. «Ж» - сарай; літ. «Д» - сарай; літ. «Г» - душ; літ. «Е» - душ; №1-7 огорожа; №І-ІІІ вимощення; №ІІ цистерна, та не надано доказу на підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Тому, з урахуваням вищевикладеного та вищезазначених положень ЦПК України щодо вимог до позовної заяви та вимог Закону України «Про судовий збір», позивачеві необхідно виправити недоліки позовної заяви, а саме:

- надати до суду доказ на підтвердження реальної вартості спірного майна на цей час, а саме 30/100 часток житлового будинку №12-А, по вул. М. Огренича в місті Одесі, що складається з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 225 кв.м., житловою площею 117,1 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - вбиральня; літ. «Ж» - сарай; літ. «Д» - сарай; літ. «Г» - душ; літ. «Е» - душ; №1-7 огорожа; №І-ІІІ вимощення; №ІІ цистерна;

- визначити у позовній заяві ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній вартості спірного майна на цей час;

- надати до суду доказ на підтвердження сплати судового збору за подання до Київського районного суду міста Одеси позовної заяви майнового характеру, (сума судового збору повинна вираховуватись з визначеної ціни позову, яка повинна дорівнювати ринковій вартості спірного майна на цей час та сплачується судовий збір за ставками встановленими Законом України «Про судовий збір» за подання відповідної позовної заяви).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Керуючись ч. 1 ст.121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності залишити без руху.

Надати позивачеві ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої заяви - пять днів з дня отримання копії ухвали, та розяснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Калініченко Л. В.