РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Пікуль А.А.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 01.08.2006 між Акціонерно поштово-пенсійним банком «Аваль» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/2493/74/41923, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 81 500,00 доларів США строком на 240 місяців, з 01.08.2006 по 01.08.2026, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,25% річних.

Позивачем були виконані всі умови договору, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує. Відповідач неодноразово повідомлялася про необхідність погашення заборгованості, а претензією-вимогою від 15.05.2009 її було повідомлено про необхідність у 30-денний термін повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки та пеню. Дана вимога також не була виконана, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене та, з урахуванням в подальшому збільшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 308 540,37 доларів США, що еквівалентно сумі 3 552 179,00 грн., і складається з: заборгованості по кредиту 67 916,00 доларів США, заборгованості за відсотками 39 178,49 доларів США, пені 201 445,88 доларів США.

Справа № 755/30030/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1243/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
В судовому засіданні, яке відбулося 13.10.2014 залучено в якості третьої особи ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник банку зазначила, що в порушення Додаткової угоди до кредитного договору, сторони не повідомили банк про внесення змін до інвестиційного договору, зокрема щодо його розірвання, згоду на укладення відповідної додаткової угоди від 19.03.2008 банк не надавав та про її укладення повідомлений не був.

Вказувала, що на рахунки позивача кошти від забудовника за договором не надходили, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Наголошувала, що додаткова угода від 01.08.2006 не містить умов переведення боргу, а лише фактично покладає зобов'язання позичальника щодо погашення кредиту на іншу особу.

Вважала, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок повинен виконати сам боржник, тобто ОСОБА_2

Враховуючи наведене, просила рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2006 між Акціонерно поштово-пенсійним банком «Аваль» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/2493/74/41923, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 81 500,00 доларів США строком на 240 місяців, з 01.08.2006 по 01.08.2026, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,25% річних (а.с. 10-11).

01.08.2006 укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного кредитного договору за участю Акціонерно поштово-пенсійного банку «Аваль», ОСОБА_2, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», відпоідно до умов якої, у зв'язку з отриманням дольовиком (ОСОБА_2) в банку кредиту за кредитним договором № 014/2493/74/41923 від 01.08.2006 та передачею в заставу банку майнових прав за договором на придбання загальної площі житла в порядку дольової участі №К-6-23 від 12.01.2006, сторони домовилися, що ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» після введення будинку в експлуатацію передає представнику банку документи, визначені в інвестиційному договорі, необхідні для оформлення права власності на нерухомість у відповідності з наданою банку довіреністю від імені ОСОБА_2

Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 19.03.2008 до договору № К-6-23 дольової участі в будівництві житлового будинку на розі Харківського шосе та вулиці Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва від 12.01.2006, укладеної між забудовником ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_2, сторони дійшли згоди розірвати договір № К-6-23 дольової участі в будівництві вказаного житлового будинку, за взаємною згодою.

ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» зобов'язується повернути усі сплачені ОСОБА_2 кошти за договором у розмірі 507 842,00 грн. в строк до 31.03.2010. Сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 88).

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, будучи кредитором, погодився на вказані умови кредитного договору, а саме: у разі дії інвестиційного договору відповідальність за повернення кредитних коштів понесе ОСОБА_2, а у разі його розірвання відповідальним за повернення кредитних коштів є ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі ш на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплаті процентів у разі прострочення повернення чергової частини позики.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2006 між ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_2 укладений договір № К-6-23 дольової участі в будівництві житлового будинку на розі Харківського шосе та вулиці Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва.

Додатковою угодою №1 від 19.03.2008 сторонами розірвано вищевказаний договір.

Пунктом 1.2 додаткової угоди №1 від 01.08.2006 до кредитного договору передбачено, що у разі дострокового розірвання інвестиційного договору з будь-яких причин, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» протягом двох банківських днів письмово повідомляє про це банк та протягом 20 днів після розірвання інвестиційного договору перераховує всі проінвестовані ОСОБА_2 кошти банку в рахунок погашення заборгованості останньої за кредитним договором. Після погашення заборгованості за кредитним договором банк повертає решту коштів ОСОБА_2 (а.с.87).

Таким чином, з моменту укладення додаткової угоди № 1 від 19.03.2008, якою фактично розірвано договір від 12.01.2006 №К-6-23, зобов'язання по погашенню кредитної заборгованості переходить до ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Разом з тим, виходячи з встановлених судом обставин та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що станом на 27.03.2008 у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з останньої на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Так, враховуючи наданий учасниками процесу розрахунок заборгованості за кредитним договором, станом на 27.03.2008 у відповідача наявна заборгованість за планове погашення відсотків у розмірі 706,38 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 216,37 доларів США.

Таким чином, на момент переходу зобов'язань за договором від ОСОБА_2 до ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», ОСОБА_2 зобов'язана була сплатити позивачу 922,75 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідача визнав борг у зазначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення додаткової угоди до кредитного договору, сторони не повідомили банк про внесення змін до інвестиційного договору, зокрема щодо його розірвання, згоду на укладення відповідної додаткової угоди від 19.03.2008 банк не надавав та про її укладення повідомлений не був, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що договір № К-6-23 від 12.01.2006 дольової участі в будівництві житлового будинку на розі Харківського шосе та вулиці Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва був укладений між ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та ОСОБА_2, а відтак в силу ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з вищевказаного договору, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не був стороною при його укладенні, що було зазначено самим представником банку у апеляційній скарзі.

Крім того, твердження представника банку в апеляційній скарзі щодо ненадання згоди на

на укладення додаткової угоди від 19.03.2008 є безпідставними, оскільки за змістом додаткової угоди № 1 від 01.08.2006 до кредитного договору сторони дійшли згоди, що у разі дострокового розірвання інвестиційного договору з будь-яких причин, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» протягом двох банківських днів письмово повідомляє про це банк та протягом 20 днів після розірвання інвестиційного договору перераховує всі проінвестовані ОСОБА_2 кошти банку в рахунок погашення заборгованості останньої за кредитним договором. Тобто, фактично, банком надано згоду на зміну або розірвання інвестиційного договору.

Посилання представника позивача на те, що додаткова угода від 01.08.2006 не містить умов переведення боргу, а лише фактично покладає зобов'язання позичальника щодо погашення кредиту на іншу особу не ґрунтується на вимогах закону, оскільки п. 1.2 зазначеної угоди чітко визначені умови переходу зобов'язань від дольовика до забудовника.

Слід зазначити, що дана угода підписана сторонами, в тому числі і позивачем, а відтак згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначене, підписання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» додаткової угоди №1 від 01.08.2006 свідчить про погодження ним та прийняття всіх істотних умов такої угоди.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки представник позивача не надала до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, в частині стягнення заборгованості у визначеному банком розмірі, вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 922 (дев'ятсот двадцять два) долара США 75 центів, що за курсом Національного Банку України становить 23 474 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні 76 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: