АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6923/15-ц 22-ц/774/1694/К/16
Справа № 216/6923/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1694/К/16 суддя Мясоєдва О.М.
Категорія № 5 (IV) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування обєктом нерухомості,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування обєктом нерухомості, який під час розгляду справи неодноразово уточнював, останній раз 31.03.2016 року (а.с. 71-33) та в обґрунтування позову зазначив, що згідно договору купівлі-продажу, житлове приміщення квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, належить трьом співвласникам, йому та відповідачам ОСОБА_1В та ОСОБА_4

З моменту придбання житлового приміщення співвласники користувалися ним усі разом до 10.05.2015 року, зокрема всі були зареєстровані у квартирі, користувалися житлом за призначенням, робили ремонти, сплачували комунальні послуги. За цей період він був єдиним в сім`ї, хто мав постійний дохід, відповідачі не працювали, тому він був головним співвласником, з яким укладалися договори на комунальні послуги.

Як при укладенні договору купівлі-продажу, так і в подальшому, між співвласниками житлового приміщенн, не укладалися ніякі договори відносно частки кожного співвласника житлового приміщення, а отже, вони вважали, що кожен із них мав рівну частку, тобто по 1/3 частини спірного житлового приміщення.

25 грудня 2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні К3 «Міська клінічна лікарня № 3» та після виписки із лікарні потребував постійного стороннього догляду.

Відповідачі відмовилися надавати йому допомогу та відібрали ключі від житлового приміщення, після чого він вимушений був проживати з матір`ю ОСОБА_2, АДРЕСА_2 та отримував від неї всю необхідну допомогу.

Відповідачі в добровільному порядку не бажають не тільки визнати частку кожного співвласника в спільній сумісній власності, але й визначити порядок користування житловим приміщенням. При цьому відповідач ОСОБА_4 виправдовує свою відмову тим, що вона відремонтувала кімнату 10,3 кв.м., що не відповідає дійсності, так як останній раз ремонт в спірному житловому приміщенні мав місце до 2011 року, коли він був єдиним в сім`ї, хто мав дохід. Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що їй тяжко сплачувати комунальні послуги за всю квартиру, хоча вони з донькою користуються нею самі.

Борг, який накопичився по комунальним послугам за час його хвороби був погашений в травні 2015 року, коли він надав ОСОБА_1В, кошти на його погашення.

Виходячи з наведеного та беручі до уваги те, що відносини з відповідачами відновити неможливо, він бажає визначити свою частку в спірному житловому приміщенні, щоб на законних підставах мати окрему кімнату для проживання, окремі ключі, сплачувати за свою частку комунальні послуги.

Тому просив визначити кожному із співвласників спільної сумісної власності, житлового приміщення, квартири АДРЕСА_3, а саме: йому, ОСОБА_1, ОСОБА_4 належить по 1/3 частини вищевказаного житлового приміщення та визначити порядок користування квартирою, виділивши в користування: йому житлову кімнату, площею 10,3 кв.м., відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дві прохідні кімнати, площею 16,9 кв.м. та 9,2 кв.м., до яких приєднані дві лоджії, розміром 1,75 кв.м. кожна; санвузол 1,2 кв. м., ванну кімнату 2,3 кв.м., кухню 7 кв.м., коридори 3,3 кв.м. та 1,6 кв.м., вбудовану шафу 0,2 кв.м. залишити в загальному користуванні. А також стягнути з відповідачів на його користь сплачені судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року, в якому ухвалою суду від 29 липня 2016 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визначення частки в спільній сумісній власності та визначення порядку користування обєктом нерухомості задоволено повністю.

Визначено, що кожному із співвласників спільної сумісної власності житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_4: ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 належить по 1/3 частини вищевказаного житлового приміщення.

Визначено порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 10 в будинку № 28 по вулиці Леніна міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, виділено у користування:

- ОСОБА_1 Вікторовичу житлову кімнату (прим.3) площею 10,3 кв.м.,

- ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житлову кімнату (прим.2) площею 9,2 кв.м., житлову кімнату (прим.3) площею 16,9 кв.м., лоджію (прим.І) площею 1,75 кв.м., лоджію (прим. ІІ) площею 1,75 кв.м., загальною площею 27,85 кв.м.;

- в загальне користування співвласників виділено наступні приміщення: передпокій (прим. 1) площею 3,3 кв.м., кухню (прим.5) площею 7,0 кв.м., вбиральню (прим.6) площею 1,2 кв.м., ванну кімнату (прим.7) площею 2,3 кв.м., вбудовану шафу (прим.8) площею 0,2 кв.м., коридор (прим.9) площею 1,6 кв.м., загальною площею 15,6 кв.м.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2500,00 грн., за надання юридичної допомоги в розмірі 500,00 грн., оплату послуг КП «Криворізьке БТІ» в розмірі 226,68 грн., а всього в розмірі 3226,68 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487,20 грн..

Повернуто ОСОБА_1 зайве сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанціїнорм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначає, що частки у спільній сумісній власності не визначені взагалі, а співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважає, що судом не враховано, що жодних порушень прав позивача, як власника, а тим паче перешкод, не існує. Позивач добровільно лишився у своєї матері, без будь-якого примусу забрав свої особисті речі і додому не повернувся.

На думку апелянта, визначений судом порядок користування, суперечить її інтересам, оскільки вона мешкає у кімнаті, площею 10,3 кв.м. з самого моменту набуття у власність частки квартири і по сьогоднішній день. Тобто, суд не врахував встановлену практику користування кімнатами між власниками квартири.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині розподілу судових витрат, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з рівності часток кожного із співвласників у праві спільної власності, та визначивши їх по 1/3 частини за кожним співвласником, дійшов висновку, що запропонований позивачем та висновком експерта порядок користування житлом в повній мірі відповідає принципу рівності прав співвласників.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, укладений 19.08.1999, серії АВВ № 557601, ОСОБА_1, ОСОБА_1, яка діяла за себе та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 здійснили купівлю квартири, що складається з трьох кімнат, загальною площею 53,75 м, житловою площею 36,4 кв. м, розташовану на третьому поверсі 9-ти поверхового жилого будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 (а.с. 40). Сторони зареєстровані за зазначеною адресою (а.с. 9).

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що частки співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності в квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 є рівними, а тому дійшов правильного висновку про необхідність визначення по 1/3 частині вказаної квартири за кожним співвласником.

Доводи апеляційної скарги про те, що частки у спільній сумісній власності не визначені взагалі, а співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач, як співвласник, згідно ст. 370 ЦК України, скористався своїм правом на виділ частки із спільної сумісної власності.

Як вбачається з технічного паспорту, квартира за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 53,75 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м. складається з наступних приміщень: передпокій 3,3 кв.м., житлова кімната 9,2 кв.м., житлова кімната 16,9 кв.м., житлова кімната 10,3 кв.м., кухня 7,0 кв.м., вбиральня 1,2 кв.м., ванна кімната 2,3 кв.м., вбудована шафа 0,2 кв.м. (а.с. 41-42).

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами склалися непорозуміння та суперечки з приводу користування власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в п. 6 Постанови його Пленуму від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями квартири (кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Згідно висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи № 29-16 від 17 червня 2016 року, було надано варіант порядку користування квартирою № 10 в буд. № 28 по вул. Леніна м. Кривого Рогу, а саме: виділити позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату площею 10,3 кв.м., а в користування відповідачкам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 9,2 кв.м., житлову кімнату площею 16,9 кв.м., лоджію 1,75 кв.м., лоджію 1,75 кв.м., загальну площу 27,85 кв.м.. В загальне користування співвласників виділити наступні приміщення: передпокій 3,3 кв.м., кухню 7,0 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,3 кв.м., вбудовану шафу 0,2 кв.м., коридор 1,6 кв.м., загальна площа 15,6 кв.м. (а.с. 100-105).

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції порядок користування квартирою та виділення у користування позивачу кімнати площею 10,3 кв.м., відповідачам 9,2 кв.м. та 16,9 кв.м. з лоджіями площею по 1,75 кв.м кожна, із залишенням у спільному користуванні передпокою, кухні, вбиральні, ванної кімнати, вбудованої шафи, коридору, здійснений з урахуванням вимог позивача, висновку будівельно-технічної експертизи та рівності прав всіх співвласників житла.1

Доводи апеляційної скарги про те, що жодних порушень прав позивача, як власника, а тим паче перешкод, не існує, він добровільно лишився у своєї матері, без будь-якого примусу забрав свої особисті речі і додому не повернувся, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися неприязні стосунки та відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Посилання відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що визначений судом порядок користування, суперечить її інтересам, оскільки вона мешкає у кімнаті, площею 10,3 кв.м. з самого моменту набуття у власність частки квартири і по сьогоднішній день, а судом не враховано встановлену практику користування кімнатами між власниками квартири, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів того, що вона мешкає у кімнаті, площею 10,3 кв.м. з самого моменту набуття у власність частки квартири і по сьогоднішній день, а, крім того, кімнати, площею 9,2 кв.м. та 16,9 кв.м. є прохідними та такими, що обладнані лоджіями, у звязку з чим виділення позивачу однієї з таких кімнат, буде порушувати його права та права відповідачів.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд першої інстанції не врахував розяснення, викладені в п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.05.2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до якого, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати: за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2500,00 грн., за надання юридичної допомоги 500,00 грн., за оплату послуг КП «Криворізьке БТІ» - 226,68 грн.,. а також сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн., всього в розмірі 3713,88 грн., по 1856 грн. 94 коп., з кожного.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині розподілу судових витрат

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року скасувати в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2500,00 грн., за надання юридичної допомоги 500,00 грн., за оплату послуг КП «Криворізьке БТІ» - 226,68 грн.,. а також сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн., всього в розмірі 3713,88 грн., по 1856 грн. 94 коп., з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Л.В. Митрофанова

ОСОБА_9