Номер провадження: 22-ц/785/313/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Ліснік Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 - про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок самовільно збудований житловий будинок №3-а, по пров. Тупіковому, у м. Одесі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3, за відсутністю відповідних дозвільних документів, самочинно проведені роботи з будівництва нового двоповерхового індивідуального житлового будинку, будівництво здійснено на земельній ділянці, яка не передавалася ОСОБА_3, ні у власність, ні у користування. Оскільки будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. Тупіковий, 3-а, здійснено ОСОБА_3 без оформлення відповідної дозвільної документації, самовільно збудований обєкт підлягає знесенню. Прокурор вважає, що діями ОСОБА_3 зачіпаються інтереси держави в особі Одеської міської ради та інспекції ДАБК в Одеській області, що згідно ст. 121 Конституції України покладає на органи прокуратури обовязок представництва інтересів держави у суді. Крім того, дії відповідача призвели до порушення прав з землекористування її сусіда ОСОБА_4, внаслідок чого він звернувся до прокуратури зі скаргою.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року позов задоволено - зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: « 1-1», жиле, площею 8,8 кв. м, « 3-1», жиле, площею 8,3 кв. м,« 3-2», жиле, площею 13,0 кв. м, «3-3», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-4», коридор, площею 15,0 кв. м, « 3-5», кухня, площею 21,2 кв. м, « 3-6», санвузол, площею 5,4 кв. м, « 3-7», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-8», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-9», кабінет, площею 17,8 кв. м, « 3-10», санвузол, площею 4,1 кв. м, загальною площею 161.8кв. м, жилою площею 88,1 кв. м, у житловому будинку під літ «А-1» за № 3-«А», що розташований за адресою: пров. Тупіковий, м. Одеса. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 травня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково - зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно добудовані приміщення: «1-1», жиле, площею 8,8 кв. м, «3-1», жиле, площею 8,3 кв. м, «3-2», жиле, площею 13,0 кв. м, «3-3», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-4», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-5», кухня, площею 21,2 кв. м, «3-6», санвузол, площею 5,4 кв. м, «3-7», жиле, площею 26,6 кв. м, «3-8», коридор, площею 15,0 кв. м, «3-9», кабінет, площею 17,8 кв. м, «3-10», санвузол, площею 4,1 кв. м, загальною площею

161.8 кв. м, жилою площею 88,1 кв. м, у житловому будинку під літ «а-1» за № 3-«А», що розташований за адресою: пров. Тупіковий у м. Одесі відповідно до розробленої та узгодженої проектної документації.

Представник відповідача, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області було скасовано , справу передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво здійснено відповідачем без отримання дозволу на проведення будівельних робіт та оформлення проектної документації. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

З таким висновком суду суду повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2006 року та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2007 року ОСОБА_3 набула право власності на 16/25 частин житлового будинку за № 3-а, що розташований за адресою: провулок Тупіковий, у м. Одесі.

6 вересня 2011 року інспектором інспекції державного архітектурно- будівельного контролю в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_3 здійснювала самовільне будівництво житлового будинку та господарських споруд за адресою: пров. Тупіковий, 3-а, у м. Одесі.

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеські її області за № 2214 від 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 97 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

15 грудня 2011 року ОСОБА_4, який мешкає за адресою: м. Одеса, пров. 2-ий Тупіковий, 3-а, звернувся до прокуратури Київського району м. Одеси з заявою про захист його прав у звязку з тим, що його сусідка ОСОБА_3 захопила частину його земельної ділянки та здійснює реконструкцію свого житлового будинку без дозвільної документації.

Згідно з актом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 25 січня 2012 року про проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт за адресою: м. Одеса, пров. Тупіковий. 3-а встановлено, що ОСОБА_3 не виконала припис інспекції від 05 вересня 2011 року, не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06 вересня 2011 року та продовжує здійснювати реконструкцію житлового будинку без дозвільної документації.

Згідно з листом управління Держкомзему у м. Одесі Головного управління Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів за № 01-07-04/31 від 04 січня 2012 року, в управлінні відсутня інформація щодо реєстрації права власності, користування, у тому числі на умовах оренди, на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, пров. Тупіковий, 3-а.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 8 червня 1953 року ОСОБА_5 купив, а ОСОБА_6 продав недобудоване домоволодіння, розташоване за адресою: м. Одеса, Дмітрієвка, II лінія, ділянка №3-а. Вказаний обєкт було набуто в період знаходження у шлюбі з ОСОБА_7. До матеріалів справи додано копію договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20 лютого 1950 року, реєстровий №10437, а також витяг з рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих про відведення земельної ділянки за вказаною адресою.

Згідно із договором на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 20 лютого 1950 року, реєстровий №10437, житлове управління відвело забудовнику ОСОБА_6 ділянку комунальної землі площею 592,0 кв.м. під індивідуальну забудову житлового будинку по вул. II лінії Дмітрієвки, в м. Одесі.

В подальшому, після смерті ОСОБА_5, який помер 28 березня 1957 року, та після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку по Тупіковому провулку, №3-а, в м. Одесі, ОСОБА_7 10 вересня 1964 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідачка є рідною донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та має право користуватися земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Відповідно до повторного висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 4219 від 18 лютого 2014 року, співвласниками домоволодіння № 3-а, по провулку Тупіковому, у місті Одесі, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, між якими склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак належним чином він не затверджений. Загальна площа самовільно збудованих приміщень ОСОБА_3 у будинку під літ «А-1», складає 161,8 кв.м., жила площа - 88,1 кв.м.

ОСОБА_3 на підтвердження своїх заперечень на позов та в обгрунтування своїх посилань на те, що нею законно проведено реконструкцію будинку, подала суду декларацію від 17 серпня 2012 року, видану інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про готовність об'єкта за адресою: м. Одеса, пров. Тупіковий, 3-«а», до експлуатації.

Представник ОСОБА_4 посилається на те, що наказом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області за № 67 «СК» від 11 червня 2014 року скасовано реєстрацію декларації від 17 серпня 2012 року про готовність до експлуатації об'єкта з реконструкції житлового будинку під літ. «А», будівництва гаража під літ. «М», будівництва вбиральні-душу під літ. «Н», що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Тупіковий, 3-а.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України ).

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Суд, розглядаючи позов про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості відповідно до вимог та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Суд першої інстанції, не з'ясував чи можлива перебудова відповідного самочинного будівництва, здійсненого відповідачем, чи відмовляється остання від її проведення, не дослідив можливості перебудови спірних будівель та не обґрунтував її неможливості, тобто не виконав вимоги ч. 7 ст. 376 ЦК України, не врахував роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову прокурора.

Крім того, вирішуючи спір, суд не зазначив, на підставі яких доказів дійшов висновку про те, що відповідачем порушені права Одеської міської ради або інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, в чому саме полягає порушення цих прав, оскільки з матеріалів справи вбачається, що із самочинним будівництвом, проведеним ОСОБА_8, не погоджується саме співвласник 9/25 частин домоволодіння ОСОБА_4, вважаючи, що остання самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка передана йому у користування, про що неодноразово звертався до органів прокуратури з відповідними заявами та скаргами за захистом своїх прав і просив прокуратуру звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконала припис інспекції ДАБК від 05 вересня 2011 року, не усунула порушення встановлені у протоколі про притягнення її до адміністративної відповідальності від 06 вересня 2011 року, суд не врахував, що у якості підстав позову прокурор на ці обставини не посилався. Не визначився з характером спірних правовідносин та підставами заявленого позову, поданого в інтересах органу місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, не перевірив чи не є відносини між інспекцією та відповідачем публічно-правовими, чи не виступає інспекція ДАБК у цих правовідносинах як субєкт владних повноважень на виконання владних управлінських функції зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у звязку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, та чи не підлягає такий спір розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-381 цс 15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Задовольняючи позов, суд не встановив, які саме права порушені Одеської міської ради або інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, посилаючись, крім іншого, на порушення прав ОСОБА_4, як землекористувача та співвласника домоволодіння, не надав належної оцінки змісту предявленого позову та не перевірив на захист, яких та чиїх саме прав і законних інтересів він предявлений прокурором, чи підлягають вони судовому захисту, обраним прокурором способом.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поспішних висновків у справі.

У судовому засіданні апеляційного суду на пропозицію представнику міської ради надати суду відомості чи було видано особі(відповідачу), яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Такі відомості так і не було надано. Представник ОМР, посилаючись на лист ІДАБК в Одеській області ( № 01/11-868) та на запит юридичного департаменту ОМР від 3.02.2016 року, який вона надала у судовому засіданні, стверджувала, що це і є той припис, який вимагає закон. Однак з представленого листа не вбачається, що саме припис з належною формуліровкою було направлено. Крім того, копія такого листа є і в матеріалах справи а.с.159, т1. Більш того, якщо такі докази були у розпорядженні позивача , то він повинен був їх надати при розгляді справи у суді першої інстанції.

За таких обставин, ухвалене судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у звязку із чим, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення з постановленням нового про відмову у позові.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року скасувати.

У позові заступнику прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 - про знесення за власний рахунок самовільно збудованого обєкту нерухомості- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С Комлева