АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» - Канюка Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», приватного підприємства «Русь-95», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс», про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Справа №756/14925/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4046/2016
Головуючий у суді першої інстанції:В.В.Великохацька
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування зазначила, що її представником була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет оренди - частину розміром 70,3 кв.м від нежилих приміщень № 4,5 (в літері А), загальною площею 509,20 кв.м (після ремонту 504,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень № 9, а також шляхом заборони ПАТ «Укргазбанк», ФОП ОСОБА_6, ТОВ «Леон Плюс» та будь-яким іншим фізичним або юридичним особам вчиняти будь-які дії, направлені на використання, переобладнання або відчуження предмета оренди, передачу цього приміщення в оренду, суборенду, а також зобов'язати ці особи протягом п'ятнадцяти днів з 12 січня 2016 року відновити зруйновані перегородки у спірному приміщенні та стіну з сусіднім приміщенням за власні кошти, після чого передати це приміщення їй на зберігання до набрання чинності рішенням суду у даній справі. Вказала, що надала суду докази на підтвердження необхідності забезпечення позову, оскільки вже після порушення провадження у справі право власності на предмет оренди перейшло від однієї особи до іншої з метою уникнення виконання умов договору оренди. Проте всупереч наданим доказам суд дійшов висновку, що заява не містить підстав та обґрунтування необхідності застосування вказаних обмежень.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ПАТ «Укргазбанк» - Канюк Я.Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали.

Позивач, її представник, представники ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон» в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» - Канюка Я.Ю., з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з витягу з матеріалів справи , у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укргазбанк», ПП «Русь-95», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Леон Плюс», про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив суд накласти арешт на частину розміром 70,3 кв.м від нежилих приміщень №4,5 (в літері А), загальною площею 509,20 кв.м (після ремонту 504,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень № 9; заборонити ПАТ «Укргазбанк», ФОП ОСОБА_6, ТОВ «Леон Плюс» та будь-яким іншим фізичним або юридичним особам вчиняти будь-які дії, направлені на використання, переобладнання або відчуження нерухомого майна - частини розміром 70,3 кв.м від нежилих приміщень №4,5 (в літері А), загальною площею 509,20 кв.м (після ремонту 504,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень № 9, передачу цього приміщення в оренду, суборенду, а також зобов'язати цих осіб протягом п'ятнадцяти днів з 12.01.2016 року відновити зруйновані перегородки у спірному приміщенні та стіну з сусіднім приміщенням за власні кошти, після чого передати це приміщення на зберігання ОСОБА_2 до набрання рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача вказав на те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачу.

Відповідно до діючого законодавства, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовними вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення.

Так, колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги позивача, характер взаємовідносин сторін у справі і те, що заявником не наданодоказів на підтвердження того, що спірне нежитлове приміщення належить чи належало на праві власності позивачу ОСОБА_2, не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду у даній справі,суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки такий вид забезпечення позову, як накладення арешту та заборона відчуження майна, може порушити інтереси не тільки відповідачів і третьої особи, але й інших осіб, які не беруть участі у розгляді даної справи.

Так, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Порушуючи питання про накладення арешту на частину розміром 70,3 кв.м від нежилих приміщень №4,5 (в літері А), загальною площею 509,20 кв.м (після ремонту 504,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень №9; заборонити ПАТ «Укргазбанк», ФОП ОСОБА_6, ТОВ «Леон Плюс» та будь-яким іншим фізичним або юридичним особам вчиняти будь-які дії, направлені на використання, переобладнання або відчуження нерухомого майна - частини розміром 70,3 кв.м від нежилих приміщень № 4,5 (в літері А), загальною площею 509,20 кв.м (після ремонту 504,0 кв.м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень № 9, передачу цього приміщення в оренду, суборенду, а також зобов'язати цих осіб протягом п'ятнадцяти днів з 12.01.2016 року відновити зруйновані перегородки у спірному приміщенні та стіну з сусіднім приміщенням за власні кошти, після чого передати це приміщення на зберігання ОСОБА_2 до набрання рішенням чинності, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що підставою забезпечення позову є припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову представником позивача не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову у визначений ним спосіб та не надано доказів того, що відповідачі будуть ухилятися від виконання рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання у випадку задоволення позову.

Так, посилання заявника у скарзі на те, що її заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з тих підстав, що право власності на предмет оренди вже на момент перебування справи у провадженні суду перейшло від однієї особи до іншої з метою уникнення виконання договору оренди не свідчить про незаконність постановленої ухвали, оскільки ОСОБА_2 відповідних доказів суду не надавала.

Крім того, ОСОБА_2 не позбавлена можливості повторно подати до суду обґрунтовану заяву про забезпечення позову, так як вирішення питання про забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи.

Разом з тим, заявник не позбавлена можливості скористатися своїми правами, наданими їй як позивачу у справі, та у порядку ст.137 ЦПК України, заявити клопотання про витребування необхідних доказів для подачі їх у подальшому для надання можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Отже, твердження ОСОБА_2 про незаконність, необґрунтованість постановленої судом ухвали не відповідають дійсності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову.Оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

З врахуванням вищевикладеного, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: