03.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/6633/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Ленінський районний суд м.Дніпропетровськаі

у складі: головуючого - судді Федченко В.М.,

при секретарях Бунакової С.О., Волкобоєвої А.О., Олексієнко О.В.,

за участю: представника

позивача ОСОБА_1,

представників

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» «Про стягнення моральної шкоди, завданої злочином», -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача про стягнення на її користь в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральної шкоди в сумі 350000,0 грн., завдану смертю його батька ОСОБА_6.

Звернення до суду мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, працював землеробом ливарно-механічного виробництва тюбінгів у Відповідача з 2013 року. 16.09.2013, близько 08.15 годині, в період виконання своїх трудових обовязків сталося обвалення даху будівлі цеху, на якому чоловік Позивачки знаходився з іншим робітником. Внаслідок падіння її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер о 14.10 годині в лікарні ОКЗ ім. Мечникова. Тяжке травмування та смерть її чоловіка сталися внаслідок невиконання начальником ливарно-механічного виробництва тюбінгів №7 ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_7, якого засуджено за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2014 року за ч.2 ст.272 Кримінального кодексу України.

Позивачка зазначає, що на підставі цього вироку з Відповідача на її користь стягнуто завдану їй моральну шкоду. Але при цьому моральна шкода, яка завдала її малолітньому сину глибокі страждання внаслідок смерті його батька, з Відповідача не стягувалася.

Тому просить суд стягнути з Відповідача на її користь в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_8 Вадимовича моральну шкоду у розмірі 350000,0 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 800 грн.(а.с.1-2, 3).

В судовому засіданні представник Позивачки ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд задовольнити їх та стягнути з Відповідача на користь Позивачки, що діє в інтересах свого малолітнього сина, відшкодування моральної шкоди в сумі 350000,0 грн.. Вважає зазначену заявлену суму розумною та справедливою.

Відповідач позов не визнав, надіслав письмові «Заперечення проти позову про стягнення моральної шкоди, завданої злочином». Невизнання позову мотивував тим, що позивачка та її чоловік ОСОБА_6 щонайменше з 2012 року мешкали окремо та не вели спільного господарства. Крім того, на момент смерті ОСОБА_6 в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходилася цивільна справа про розірвання шлюбу, яка була закрита після смерті ОСОБА_6. ОСОБА_6 також сплачував аліменти на утримання сина, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2013 року у справі №415/6592/12/, яке є в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також виконавчим листом, виданим 04.10.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська у справі №415/6592/12 та постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_9 від 17.06.2013 про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Крім того, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2014 було частково задоволено цивільний позов Позивачки та стягнуто з ПАТ «Дніпроважмаш» 30000,0 грн. на користь Позивачки та її неповнолітнього сина в рахунок відшкодування моральної шкоди тощо (а.с.31-32).

В судовому засіданні представники Відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнали, в тому числі й з підстав, викладених у письмових «Запереченнях проти позову…».Просили суд залишити позов без задоволення як необґрунтований, оскільки Позивачка вже зверталася до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Дніпроважмаш» моральної шкоди на її користь в інтересах свого малолітнього сина та на момент смерті свого чоловіка вона не мешкала з ним з 2012 року тощо.

Представник Відповідач ОСОБА_2 суду також пояснив, що Позивачка та її чоловік ОСОБА_6 приблизно з 2012 року вже не були однією сімєю та мешкали окремо один від одного. Крім того, на той час з ОСОБА_6 на користь Позивачки вже стягувалися аліменти на утримання їхнього малолітнього сина, а у провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_6 про розірвання шлюбу з ОСОБА_4.

Представник Позивачки, у свою чергу, заперечувала проти того, що Позивачка та її померлий чоловік не були однією сімєю. Надала суду копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 у провадженні №22ц/774/4819/15, за яким одним із пунктів було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про встановлення факту постійного проживання подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_6 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю з жовтня 2008 року по день смерті ОСОБА_6 16.09.2013 року (а.с.60-63, 64-66).

Суду пояснила, що факт проживання Позивачки однією сімєю з ОСОБА_6 не встановлювався судом через відсутність на те необхідності, оскільки він взагалі не мав значення для вирішення питання про виплату одноразової допомоги у звязку зі смертю ОСОБА_6. Зазначена обставина визначена в рішенні апеляційного суду від 16.06.2015 року (а.с.66).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши усі зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що Позивачка ОСОБА_13 уклала шлюб зі своїм чоловіком ОСОБА_6 09.02.2009 року, про що свідчить «Свідоцтво про шлюб» серії І-КИ №129734, та після реєстрації шлюбу обрала прізвище «Мажара-Кошман» (а.с.7).

Згідно «Свідоцтву про народження» серії 1-КИ №262137 від 16.12.2009 року, у Позивачки та її чоловіка ОСОБА_6 09.12.2009 року народився син ОСОБА_5 (а.с.6).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2012 року з 07.08.2012 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх його доходів або заробітку, але не менш як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що свідчить Виконавчий лист по справі №415/6592/12, виданий зазначеним судом 04.10.2012 року (а.с.33).

17.06.2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_9 при примусовому виконанні виконавчого листа №415/6592/12від 03.12.2012, виданого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? заробітної плати щомісячно, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника,який перебуває у трудових відносинах з підприємством ПАТ «Дніпроважмаш» за адресою: вул. Сухий острів, 3 м.Дніпропетровськ, 49068 (а.с.34).

Згідно «Акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом», затвердженого 26.10.2013 начальником територіального управління Держгірпромнагляду ОСОБА_14, - 16.10.2013 о 10.20 годині на підприємстві ПАТ «Дніпроважмаш», розташованому за адресою: вул. Сухий острів, 3, м. Дніпропетровськ, ставня груповий нещасний випадок на виробництві, в результаті якого був тяжко травмований землероб ливарно-механічного виробництва тюбінгів ОСОБА_6 внаслідок провалу покрівлі та падіння з висоти на підлогу плавильної дільниці з висоти 14 метрів. ОСОБА_6 помер о 15.00 годині в «Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. Мечникова»(а.с.9-13).

Згідно «Свідоцтву про смерть» серії І-КИ№527900 від 18.09.2013, виданому Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, - ОСОБА_6 помер 16.09.2013 у віці 38 років(а.с.9).

Згідно «Акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався о 10 годині 20 хвилин 16 вересня 2013 року на ПАТ «Дніпроважмаш» (Форма Н-5) від 22.10.2013, затвердженого 26.10.2013 начальником територіального управління Держгірпромнагляду ОСОБА_14Л, - комісією зі спеціального розслідування встановлено, що на металевій покрівлі будівлі ливарно-механічного виробництва тюбінгів №7, у місці, де стався нещасний випадок, знаходився значний шар відходів від виробництва і пилу, у вигляді твердого коржа, товщиною від 100 до 300 мм, що накопичувався з 2009 року… Результати розрахунку показали, що навантаження на металеві конструкції в осях 14-15, ряду D Е, покрівлі будівлі ливарно-механічного виробництва тюбінгів №07, перевищували проектні майже в 3 рази, і додаткове навантаження пять працівників конструкції не витримали, внаслідок чого відбувся провал покрівлі… За висновком комісії до настання нещасного випадку призвели також дії ОСОБА_7 начальника ливарно-механічного виробництва тюбінгів ПАТ «Дніпроважмаш», який порушив вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці», п.п. 5.5.2., 5.9.1, 5.9.3, 5.9.5, 5.9.7. «Посадової інструкції №27-1 начальника ливарно-механічного виробництва тюбінгів», а також не виконав п.6.22 «Правил безпеки у сталеплавильному виробництві (НПАОП 1.2.10-1.03-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 19.02.1997 року №33, яким передбачено те що: «покрівлі будівель повинні бути справними і систематично очищатися від пилу, снігу і льоду…» (а.с.14-24).

Далі, як слідує з матеріалів справи, Позивачка вже зверталася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом у кримінальному провадженні до ПАТ «Дніпроважмаш» про стягнення на її користь одноразово 300000,0 грн. в якості відшкодування завданої їй та її неповнолітньому сину моральної шкоди (а.с.35).

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2014, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.272 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з підвищеною небезпекою, строком на один рік, та звільнено від призначеного та додаткового покарання на підставі ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, - з ПАТ «Дніпроважмаш» у відшкодування заподіяної моральної шкоди було стягнуто: на користь ОСОБА_15 (постраждав внаслідок падіння з висоти 16.09.2013) -40000,0 грн., на користь ОСОБА_16 (матері померлого ОСОБА_6А.) 80000,0 грн., та на користь ОСОБА_4 (Позивачці у справі) 30000,0 грн. (а.с.25-27, 36-38).

Таким чином, з Відповідача в особі ПАТ «Дніпроважмаш» на користь Позивачки ОСОБА_4 вже стягувалося відшкодування моральної шкодив сумі 30000,0 грн. за її первісним позовом у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7, в якому вона просила суд стягнути на її користь відшкодування завданої їй та її неповнолітньому сину моральної шкоди в сумі 300000,0 грн. (а.с.35).

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в даному конкретному випадку право Позивачки не є порушеним і тому не підлягає захисту.

З оглядом на викладене суд відмовляє Позивачці ОСОБА_4 у задоволенні її позову доВідповідача в особі Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» «Про стягнення моральної шкоди, завданої злочином».

Судові витрати у справі згідно ч.4 ст.88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.23 ч.5 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 відмовити у позові до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» «Про стягнення моральної шкоди, завданої злочином».

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Федченко