Справа № 2-1368/10
УХВАЛА

01 квітня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкної І.А.,

при секретарі Шеванюк О.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці заяву публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого документу до виконання за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.10.2010 року,-

встановив:

ПАТ «ОТП» звернулося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого документу до виконання, мотивуючи тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.10.2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Вказане Рішення суду набуло законної сили 18.02.2011 року.

На виконання вказаного рішення 10.04.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист, в якому був зазначений строк предявлення до виконання три роки.

27.05.2013 року вказаний виконавчий лист був направлений на примусове виконання.

29.05.2013 року державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

13.02.2014 року до Замостянського ВДВС ВМУЮ подано заяву АТ «ОТП Банк» про передачу виконавчого провадження з Замостянського ВДВС ВМУЮ за місцем знаходження заставного майна до ВДВС Вінницького РУЮ.

21.02.2014 року Замостянським ВДВС ВМУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

11.03.2014 року ВДВС Вінницького РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В травні 2014 року ОСОБА_1 було направлено скаргу на дії державного виконавця Замостянського ВДВС ВМУЮ, заступника начальника відділу ДВС Вінницького РУЮ ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

04.06.2014 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області задоволено скаргу ОСОБА_1

При розгляді скарг ОСОБА_1 у Вінницькому районному суді АТ «ОТП Банк» до розгляду справи не залучався та не повідомлявся про розгляд даних скарг.

Оскільки, фактично, строк предявлення виконавчого листа, вказаний на виконавчому документі, становить три роки і рішення суду набуло законної сили 18.02.2011 року, тобто, до внесення змін від 08.03.2011 року до Закону України «Про виконавче провадження», стягувач вважав, що виконавчий лист подано без пропущення строку.

Вищезазначені обставини свідчать про поважність пропуску строку на предявлення виконавчого листа до виконання та вказують на обєктивні обставини, які перешкоджали стгягувачу звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого документу до виконання, в зв»язку з чим, заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

В судовому засіданні представник стягувача ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_3 дану заяву підтримала, аргументуючи підставами, викладеними в ній, також доповнила, що ОСОБА_1 визнавала за собою обов»язок погасити заборгованість перед банком и нею особисто було двічі подано заяви до банку з проханням погодитися на погашення боргу частками у грудні 2012р. та про відстрочку подання виконавчого документу від лютого 2013р. Тому, з метою запобігти зайвому фінансовому навантаженню боржника банк погодився надати можливість розрахуватися боржнику добровільно. Крім того, просить врахувати, що справа тривалий час перебувала у апеляційній та касаційній інстанції, та в суді також перебували на розгляді скарги боржника, що в сукупності призвело до затягування виконання. Заяву банку представник просить задоволити та поновити строк на пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та боржник ОСОБА_1 заяву не визнали. Свої заперечення мотивували тим, що підстави, викладені в заяві про поновлення пропущеного строку на пред'явлення до виконання виконавчого документу, та їх обґрунтування не можуть бути прийняті судом як поважні. Послалися на текст заперечень проти скарги, за якими зазначили, що з 09.03.2011 року набрав чинності Закон України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)». Вказаним законом змінені строки пред'явлення виконавчого документу до виконання, та відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Тобто, виконавчі документи видані після набрання чинності цим законом, пред'являються у строки встановлені ним. Згідно з ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», що вже діяв на момент видачі виконавчого листа, виконавчий лист суду відноситься до інших виконавчих документів, і може бути пред'явлений протягом року якщо інше не передбачено законом. Скаргу на неправомірність дій державного виконавця було подано до суду у травні 2014 року, тобто після набуття чинності Законом України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)». Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою строк на пред'явлення виконавчого документу вже був пропущений банком, мало того, у протилежному випадку не було б підстав для звернення до суду з такою скаргою. Правова основа презумпції знання законодавства це обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, що закріплено в частині 1 ст. 68 Конституції України. Обов'язок додержання законів передбачає і обов'язок їх знання. З цього випливає загальновідоме положення про те, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, що і закріплено в частині 2 статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть даної презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку. Якщо нормативно-правовий акт не опубліковано, то відпадає юридична підстава презумпції знання законодавства. Таким чином існує прямий зв'язок між презумпцією знання законодавства та його офіційним опублікуванням. Закон України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» був опублікований у встановленому законодавством порядку в наступних друкованих ЗМІ: Відомості Верховної Ради України 2011, N19-20 від 20.05.2011, ст. 142; Урядовий кур'єр 2010, N239 від 21.12.2010; Офіційний Вісник України 2010, 95 від 20.12.2010, ст. 3373; Голос України 2010, N232 від 08.12.2010. Таким чином, вказаний закон є опублікованим у встановленому законодавством порядку та на нього поширюється презумпція знання законодавства. Строки пред'явлення виконавчих документів встановлюються не судом а діючим законодавством, а тому суд лише вказує у виконавчому документі визначений законодавством строк до пред'явлення. Видаючи виконавчого листа, суд припустився помилки, та замість встановленого законодавством строку 1 рік вказав строк до пред'явлення за старими нормами - 3 роки. Станом на 08.09.2015 року Вінницьким районним судом було задоволено заяву про виправлення помилки у виконавчому листі, поданою боржником, та постановлено ухвалу, якою виправлено строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання з 3 років на 1 рік. Отже, незалежно від того що було вказано у виконавчому листі, банк міг і був зобов'язаний знати про те що строк пред'явлення виконавчого листа становить 1 рік, та передбачити юридичні наслідки пропуску цього строку. Рішення набуло законної сили 18.02.2011 року, а банк звернувся за виконавчим листом лише у квітні 2013 року, при цьому, банк не надає суду доказів поважності пропуску такого значного проміжку часу більше аніж 2 роки. Стягувачем є юридична особа, дієздатність якої пов'язана із реєстрацією юридичної особи чи її припиненням, а поняття тимчасової недієздатності взагалі не застосовне до юридичних осіб. Банк з власної волі не скористався своїм правом на примусове виконання рішення суду у відведений на це строк, відтак твердження банку що це стало наслідком зменшення законодавством строку на який початково розраховував банк також безпідставне. За наведених обставин представник боржника вважає, що заявником не наведено поважних причин пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Заслухавши пояснення, вивчивши подані докази, суд встановив наступне:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.10.2010 року було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказане рішення суду набуло законної сили 18.02.2011 року. Виконавчий лист на виконання вказаного рішення був виданий 10.04.2013 року, із зазначенням строку предявлення до виконання три роки.

09.03.2011 року набрав чинності Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», згідно якого було змінено строки предявлення виконавчого документу до виконання.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист відноситься до інших виконавчих документів, і може бути предявлений протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Закон України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про внесення змін до ЗУ «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» був опублікований у встановленому законодавством порядку.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.09.2015 року, за заявою ОСОБА_1, внесено виправлення у вищевказаний виконавчий лист та зазначено, що строк предявлення до виконання виконавчого листа один рік.

Згідно п. 13 Постанови пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», перевіряючи додержання строку для предявлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення статті 22 Закону про виконавче провадження, так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання. При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, судом є встановленою обставина пропуску банком строку зверення виконавчого листа на виконання.

Скаргу на неправомірність дій державного виконавця було подано до суду у травні 2014 року, тобто після набуття чинності Закону України від 04.11.2010 року №2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)».

Згідно ч.2 ст. 371 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ст. 371 ч. 1 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При визначенн питання щодо наявності та поважності причин для поновлення строку пред»явлення виконавчого листа до виконання суд враховує, що справа за №2-1368/2010 тривалий час перебувала під апеляційним та касаційним провадженням, а в подальшому по справі проводилися неодноразові слухання скарг, включаючи оскарження постанов ДВС щодо відкриття виконавчого провадження, а також виконання нотаріального напису від 01.07.2010р. (а.с.115), який був скасований ухвалою суду за рішенням Вінницького районного суду від 01.10.2012р. (а.с.118) після вікриття виконавчого провадження по натаріальному напису за заявою банку від 08.04.2011р. (а.с.116-117). Виконавче провадження по виконанню виконавчого напису було закрито постановою про закінчення виконавчого провадження 28.10.2013р. (а.с.119).

Також суд враховує, що ОСОБА_1 було написано заяву на ім»я Директора ТОВ «ОТП Факторінг» 24.12.2012р. з проханням дозволити погашення кредиту частками, за рахунок продажу земельної ділянки належної її родичу (а.с.120). Факт написання нею даної заяви ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила. В судовому засіданні ОСОБА_1 також зазначила, що має намір погасити заборгованість по кредиту та підтвердила, що мала розмову з представником банку з яким оговорювалося питання погашення боргу і їй було запропоновано вирішити питання відстрочки в погашенні заборгованості.

Вказані обставини свідчать про попередні перемови сторін щодо можливості мирного врегулювання питання щодо погашення заборгованості та відсутність втрати інтересу як Стягувача так і Боржника до виконання рішення суду.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід»ємною частиною «права на суд» закріпленому у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а отже передбачає зобов»язання виконувати рішення суду (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р., п.21 рішення у справі «Кутій проти Хорватії», рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» п.36-40 від 09.12.2010р.).

Таким чином, важливою частиною доступу до правосуддя є не лише право звернення до судової інстанції, а і виконання рішення суду.

Таке завершення реалізації права на вирішення спору за судовим рішенням є стадія виконання рішення суду, оскільки саме виконавче провадження є у відповідності до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що заявник довів поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, в зв»язку з чим даний строк слід поновити задовільнивши заяву ПАТ «ОТП Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 368, 371 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого документу до виконання задовільнити.

Поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання виконавчого листа №2-1368/2010 виданого 10.04.2013р. про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», яке набуло чинності згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.11.2011р., як такий, що пропущений з поважних причин.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : підпис

Згідно оригіналу.

Суддя:

Секретар: