Номер провадження: 22-ц/785/5411/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Кравця Ю.І.,

за участю секретарів: Колмакова В.І., Сідлецької Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

19.08.2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.(далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»)звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № BL ЖГ00073457 від 13.09.2011 р. в розмірі 154328,92 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.09.2011р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № BL ЖГ00073457, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 20000 грн., зі сплатою 20% річних (далі - Кредитний договір).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, а відповідачка не виконала, у зв'язку з чим станом на 11.08.2015 р. має заборгованість за Кредитним договором в розмірі 154 328,92 грн., яка складається із простроченої до повернення суми кредиту в розмірі 16057,40 грн., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 10143,13 грн., комісії за РО в розмірі 9450 грн. та плати за пропуск платежів в розмірі 118678,39 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду листа, згідно якого позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.34).

Справа була розглянута у відсутність відповідача при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 26.01.2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» було задоволено.

Ухвалою того ж суду від 24 березня 2016 року заява відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення (а.с.47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ті обставини, що 13.09.2011 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 20000 грн. зі сплатою 20% річних та комісією за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту, з терміном повернення кредиту 13.09.2014 року, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню і вважаються встановленими.

Також апелянтом ОСОБА_3 не заперечується той факт, що її заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі складає 154328,92 грн., яка складається з простроченої до повернення суми кредиту в розмірі 16057,40 грн., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 10143,13 грн., комісії за РО в розмірі 9450 грн. та плати за пропуск платежів у розмірі 118678,39 грн.

Спірним в даному випадку є те, чи мав суд ухвалювати заочне рішення у справі та чи є підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до ухвалення заочного рішення, суд першої інстанції належним чином отримав адресну довідку щодо реєстрації ОСОБА_3 в м. Одесі, по вул. Ушинського, б. 10А, кв. 21 (а.с.23).

Після цього суд двічі викликав у судові засідання відповідача ОСОБА_3 за вказаною адресою, на 26.11.2015 року, та на 26.01.2016 року, однак вона її не отримувала, про що свідчать рекомендовані повідомлення, повернуті до суду без вручення (а.с.30, 38).

Таким чином, доводи апелянта щодо її неналежного повідомлення про час і місце судових засідань, є слушними, однак є формальними, оскільки суд першої інстанції протягом п'яти місяців вживав заходів щодо належного повідомлення відповідача про час і місце судових засідань, за її зареєстрованим місцем проживання, однак, вона цієї кореспонденції не отримувала.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування заочного рішення відсутні, так як у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Щодо правильності, справедливості, законності і обгрунтованості судового рішення, та обов'язку суду щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним Кредитним договором у строк, встановлений ним, що не заперечується ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у відповідності до ч.1 ст.612, ст.610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

З огляду а викладене, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апелянта щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то вони є безпідставними і необґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, враховуючи, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З огляду на викладене, колегія суддів виходить із того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з Кредитного договору, термін повернення кредиту був встановлений сторонами 13 вересня 2014 року.

Порушення виконання кредитного зобов'язання настало 14.08.2015 року, оскільки остання сплата кредиту відповідачем ОСОБА_3 була здійснена 13.07.2012 року, а наступна мала бути здійснена 13.08.2012 року - за період з 14.07.2012 року по 13.08.2012 року, однак вона перестала сплачувати кредитну заборгованість.

Таким чином, строк звернення позивача до суду настав 14.08.2012 року.

Позивач звернувся до суду 14.08.2015 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті позивача (а.с.210), тобто в межах трирічного строку позовної давності стосовно вимог щодо стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, комісії.

Разом з тим, звернення до суду позивача з позовом було його правом, оскільки, як було зазначено вище, строк виконання Кредитного договору настав 13 вересня 2014 року, а тому позивач мав право звернутись до суду з позовом до 13 вересня 2015 року щодо вимог про стягнення пені, та до 13 вересня 2017 року - щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості, процентів за користування ним і комісії за РО.

Таким чином, підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності, на чому наполягає заявник апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

Що стосується стягнення пені, то в даному випадку пенею позивач назвав плату за пропуск платежів.

Так, у відповідності до п.9 Спеціальної частини Кредитного договору пеня передбачена п.4.3 Загальної частини цього договору. У п.4.3 Загальної частини Кредитного договору зазначено, що пеня розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань за ставкою, передбаченою п. 9 Спеціальної частини Кредитного договору 0,50% за методом «факт/360».

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_3, наданого суду позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк», сума плати за пропуск платежів склала 118 678,39 грн. (а.с.18).

Разом з тим, позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надав суду порядку розрахунку зазначених платежів, не дивлячись на неодноразові запити суду апеляційної інстанції з цього приводу (а.с.84, 94).

У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із вищевказаного розрахунку вбачається, що розмір збитків відповідача по Кредитному договору складає 35650,53 грн., із яких прострочена до повернення сума кредиту складає 16057,40 грн., прострочені відсотки за користування кредитом складають 10143,13 грн., комісія за РО складає 9450 грн.

Неустойка, у вигляді пені, яка в даному випадку визначена як плата за пропуск платежів, складає 118 678,39грн., що більше ніж в три рази перевищує розмір збитків.

У зв'язку з викладеними обставинами, та враховуючи, що строк виконання кредитного зобов'язання настав 13 вересня 2014 року, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму зазначених платежів до розміру збитків, тобто до 35650 грн.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заочне рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині стягнення плати за пропуск платежів, зменшивши суму плати за пропуск платежів із 154328,92 грн. до 35650 грн.

В іншій частині оскаржуване заочне рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року змінити, в частині стягнення плати за пропуск платежів, зменшивши суму плати за пропуск платежів із 154328,92 грн. до 35650 грн.

У зв'язку з цим, перших три абзаци резолютивної частини заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, кредитну заборгованість у загальному розмірі 71 300,53 грн. (сімдесят одну тисячу триста гривень 53 копійки), із яких 16057,40 грн. - прострочена сума кредиту, 10143,13 грн. - прострочені відсотки за користування кредитом, 9450 грн. - комісія за РО, 35 650 грн. - плата за пропуск платежів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 713 грн. (сімсот тринадцять гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Ю.І. Кравець