Справа № 212/8576/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,

секретарі судового засідання Гавеля Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у її приватизації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у її приватизації, мотивуючи свою заяву тим, що вона є власником ? частини житлового будинку № 29 по вул. Більшовицькій у м. Кривому Розі, з господарчими спорудами , що складаються з : квартири № 4 житловою площею 21,9 кв.м та загальною площею 42,9 кв.м, ? погріба «Ж» на підставі договору дарування ? частини житлового будинку з господарчими спорудами, посвідченого 11.04.2012 року державним нотаріусом Третьої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за нею в КП ДОР «КБТІ» м. Кривого Рогу 03.05.2012 року реєстраційний № 12396161, № запису 1168, в книзі 17/3ПВ-122; 2 дод.ПВ-88. Належна їй частина житлового будинку № 29 по вул. Більшовицькій розташована на неприватизованій земельній ділянці, якій присвоєно кадастровий номер :04:484:0002 та має площу 0,0715 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 є її сусідами, які є співвласниками ? частини буд. № 29 по вул. Більшовицька, мешкають в квартирі № 3. Іншими співвласниками буд. № 29 по вул. Більшовицька є ОСОБА_8, який мешкає в квартирі № 1 та ОСОБА_7, яка мешкає в квартирі № 2. Земельна ділянка на якій розташований вищевказаний будинок перебуває у сумісному користуванні з іншими співвласниками і порядок її користування не визначений.

Відповідачі, нехтуючи правилами добросусідства, вимогами закону, без погодження з нею, незаконно збудували прибудову до житлового будинку біля її вікна., вважає , що вони порушили норми ДБН-360-92 , оскільки не відступили від уже існуючої суміжної стіни будинку необхідну відстань. Крім того вони збудували погреб з навісом біля її квартири. У травні 2013 року вона зверталась до Управління земельних ресурсів виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради з письмовою заявою щодо приватизації земельної ділянки, але їй було відмовлено, у звязку з тим, що відповідачі відмовилися надати згоди на приватизацію земельної ділянки. В липні 2013 року вона зверталась до відділу ЖКГ Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради щодо порушень будівельних норм при самочинному будівництві прибудови біля її вікна, Листом відділу ЖКГ Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради було рекомендовано вирішувати недобросусідські відносини шляхом переговорів.

Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, ухвалою суду від 24 березня 2016 року була прийнята до розгляду уточнена позовна заява в останній редакції.

Позивач в судове засідання 02.12.2016 р. не зявилася, її представник звернулася до суду із заявою про розгляд справи в їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не зявилися, їх представник ОСОБА_11 звернувся із заявою про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмові заперечення. Зокрема, представник вищевказаних відповідачів зазначив, що здійснення будівництва спірних споруд відбулося за погодження співвласників, висновки експертизи не переконливі та без застосування приладів, а отже з порушенням методики проведення. Існує невідповідність між розмірами земельної ділянки яка зазначена в договорі дарування від 11.04.2012 року та у висновку судової експертизи. Щодо вимог про визнання права на приватизацію та зобов'язання КМР здійснити приватизацію на користь позивача, то суд не в праві перебирати на себе повноваження інших органів державної влади, а отже підстав для задоволення позову не має.

Відповідач ОСОБА_3 до судове засідання не зявилася про час та місце проведення судового засідання була повідомлена через оголошення в засобах масової інформації (т.1; а.с. 99).

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради у судове засідання не зявився, надав письмове клопотання про розгляд справи в їх відсутність, також просили відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі раніше наданих заперечень. Зокрема, щодо вимог про визнання права на приватизацію та зобов'язання КМР здійснити приватизацію на користь позивача, то суд не в праві перебирати на себе повноваження інших органів державної влади, а отже підстав для задоволення позову не має.

Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Судом встановлено,що на підставі Договору дарування від 03.05.2012 року ? частини житлового будинку з господарчими спорудами ОСОБА_12 - ОСОБА_1 є власницею ? частини житлового будинку з господарчими спорудами № 29 по вул. Більшовицька (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі, посвідченого 11 квітня 2012 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в КП ДОР « ОСОБА_6 бюро технічної інвентаризації» , реєстраційний номер 12396161 ( а.с. 14-16).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 29 по вул. Більшовицькій (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі розмір частки власності ОСОБА_1 ? частина, ОСОБА_8 1/ 4 частина, ОСОБА_13 ? частина, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 ? частина (т.1; а.с. 17).

Згідно із кадастровим планом ОСОБА_12 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Більшовицькій (вул. Дубова балка)АДРЕСА_1 експлікації угідь під житловою забудовою знаходиться 0,0399 га. та ріллі 0,0316 га. кадастровий номер № :04:484:0002 (т.1; а.с. 18).

В свідоцтві про право власності від 15 лютого 2001 року вказано, що ОСОБА_8 належить 1/4 частина будинку квартира АДРЕСА_2 (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі (т.1; а.с. 161-165).

ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.06.1995р., виданого згідно з розпорядженням № 385.

Згідно відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 13 листопада 20-14 року вих. № 1006/0/126-14 у документах виконкому Жовтневої райради м. Кривого Рогу за 1944 -1950 рр. відомості про надання у користування виконавчому об'єднанню "КРИВБАСРУДА" земельної ділянки будинку № 29 по вул. Більшовицька (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі під забудову будинку - відсутні (т.1; а.с. 176).

Управління Держземагентства у ОСОБА_6 районі Дніпропетровської області, суд повідомлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Більшовицька, (вул. Дубова балка) 29, кв.4, на імя ОСОБА_12, виготовлена 2010 року ОСОБА_6 міським відділом Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». Станом на 22.05.2015 року технічну документацію до архівного фонду управління розробником документації не передано, а відтак управління позбавлено можливості надати завірені належним чином копії запитуваної технічної документації (т.1; а.с. 227).

Листом від 13.08.2013 року відділ житлово-комунального господарства виконкому районної у місті ради на звернення з питання незгоди з відповіддю на попереднє звернення від 11.06.2013 за № К-334/021 з питання недобросусідських відносин з ОСОБА_2 - співвласником домоволодіння № 29 на вул. Більшовицькій(вул. Дубова балка), власником квартири № 3 повідомив наступне. Порушене у зверненні питання 27.06.2013 року було розглянуто спеціалістами відділу житлово-комунального господарства виконкому районної у місті ради за участю ОСОБА_1 та інших співвласників домоволодіння № 29 на вул. Більшовицькій з виїздом на місце. ОСОБА_2 - співвласника домоволодіння № 29 на вул. Більшовицькій на момент розгляду звернення вдома не було. Під час розгляду звернення було складено акт у якому зазначено, що згідно з планом земельної ділянки домоволодіння за вищевказаною адресою, знаходиться самочинно збудована прибудова літ. а10 - 2011 року та сарай літ З - 2011 року. Також при візуальному обстежені було виявлено, що на території домоволодіння знаходиться самочинно збудований навіс, під яким розташований погріб. Земельна ділянка домоволодіння № 29 на вул. Більшовицькій перебуває у спільній частковій власності. Запропоновано вирішити питання в судовому порядку (т.1; а.с.21-22)

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 363 від 22.04.2014р., запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки площею 1294 м. кв.

Позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи, в якому земельна ділянка до квартири № 4 зафарбована фіолетовим кольором і складає 323,5 кв.м.

Зазначено, що біля кожної з квартир здійснено самочинне будівництво прибудов (т.1; а.с 104- 144).

Порушено норми ДБН 360-92 , якими передбачено, що розташування та орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до вимог "Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією, будівель та територій жилої забудови та ДБН В.2.5-2.8 - 2006 Природне та штучне освітлення як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Зменшення рівня інсоляції є наслідком здійснення прибудови «а 10» зменшення попадання сонячного проміння у вікна приміщень квартири № 4. Експерт зазначає, що для визначення та фактично встановлення рівня інсоляції в приміщеннях квартири необхідно використання спеціальних приладів та лабораторних досліджень, які під час вказаної експертизи не використовувались. (т.1; а.с. 104-144).

Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Положеннями ч.1 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Виходячи з положень ч.1 ст.377 ЦК України, яка діяла станом на момент набуття позивачкою права власності на частку у житловому будинку разом з господарськими будівлями і спорудами, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. п. е) п.п.18, 21 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Крім того, згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права на володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Що стосується вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою прибудинкової території згідно висновків експерта, враховуючи частки співвласників у праві власності на будинок, суд звертає увагу на те, що площа розподілу земельної ділянки відповідно до експертизи складає 1294 м. кв.

Натомість, згідно із кадастровим планом ОСОБА_12 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_4, в подальшому подаровано позивачу ОСОБА_1 експлікації угідь під житловою забудовою знаходиться 0,0399 га. та ріллі 0,0316 га. кадастровий номер № :04:484:0002, а позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи, в якому земельна ділянка до квартири № 4 зафарбована фіолетовим кольором і складає 323,5 кв. м. Отже, є невідповідність у вказаних розрахунках та не зрозуміло, чому саме в таких розмірах встановлено до розподілу.

Під час розгляду справи в суді позивачі не надали доказів про те, чи вирішувалося питання про перехід права власності чи вилучення земельної ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Крім цього, відповідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка на якій розташований будинок № 29 по вул. Більшовицькій (вул. Дубова балка) в м. Кривому Розі, передавалася у власність або в постійне користування співвласникам даного багатоквартирного будинку, відтак, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно проекту розподілу, складеного ПП "ЕКСПОЦЕНТР".

Щодо вимог про Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Так, відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до п.п. 5, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року, право на звернення до суду, згідно до вимог статті 376 ЦК, з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК, статтею 103 Земельного кодексу України.

В пункті 22, 23 цієї ж Постанови зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Позивачем, крім іншого, не доведено підстави для крайньої міри шляхом знесення спірних побудов.

Європейській суд з прав людини по справі «Іванова и Черкезов проти Болгарии» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) от 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України позивач не мав, таке право належить зокрема відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю, а позивачем не доведено підстави для крайньої міри шляхом знесення спірних побудов.

Також слід зауважити, що висновком судової будівельно-технічної експертизи, підтверджено, що з моменту набуття права власності житловий будинок та більшість споруд домоволодіння зазнали значних змін, надвірні будівлі не збереглись у первісному стані, у власників встановився певний порядок користування. Крім того, у висновку експерт зазначив, що для визначення та фактично встановлення рівня інсоляції в приміщеннях квартири необхідно використання спеціальних приладів та лабораторних досліджень, які під час вказаної експертизи не використовувались, а отже порушення інсоляції має характер припущення, а судове рішення на цьому ґрунтуватися не може.

Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо вимог про визнання права на приватизацію та зобов'язання здійснити приватизацію ОСОБА_6 міську раду.

Відповідно до Конституції України земля є обєктом права власності українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним законом (ст. 13 Конституції України та ст. 324 Цивільного кодексу України).

Статтею 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

На підставі ст. 80 Земельного кодексу України територіальна громада є субєктом права власності на землі комунальної власності та реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Аналогічну норму містить ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 327 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 10 вищевказаного закону, ОСОБА_6 міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста ОСОБА_14, та здійснювати від її імені і в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та іншими законами.

Законодавець чітко визначає, що міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та іншими законами до їх відання, відповідно до ст. 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Крім того, стаття 12 Земельного кодексу України зазначає, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відповідно до закону.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 закону до компетенції міських рад відносно вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вик; на пленарних засіданнях міської ради.

По-друге: порядок приватизації земельної ділянки передбачено ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного о виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні дії державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначено статтею 122 Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.Таким чином, законодавцем чітко визначено субєктивний склад земельних правовідносин та встановлено процедуру реалізації зацікавленими сторонами права на приватизації земельних ділянок.Крім того, статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; приму виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношень; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місце самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ при розгляді справ за позовами до органів виконав влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в пере земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсних зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені й компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усуне порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 черв 2003 р. N 899-ІУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 p. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Отже в задоволені цієї частини позовних вимог слід відмовити, погодившись з доводами представників ОСОБА_6 міської ради.

Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачем не доведено порушення її прав та законних інтересів, що було б підставою для стягнення моральної шкоди, а отже в задоволенні цієї частини позовних вимог слід також відмовити.

З огляду на вищевикладене та підсумовуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у її приватизації задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 357 ЦК України, ст. 118 Земельного кодексу України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ ст. 3, 10, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у її приватизації відмовити в повному обсязі

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07 грудня 2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін