Справа № 148/263/16-ц
Провадження №2-з/148/6/16
УХВАЛА

22 лютого 2016 року . м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Тульчинська центральна районна аптека № 90» про забезпечення позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором оренди нежитлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року ПрАТ «Тульчинська центральна районна аптека № 90» звернулося в суд з заявою, в якій просить забезпечити позов, предявлений ним до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором оренди нежитлового приміщення, шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, належні ОСОБА_1

Заява мотивована тим, що відповідач має можливість вільно розпоряджатися належним йому рухомим та нерухомим майном та здійснити його відчуження на користь третіх осіб, що значно ускладнить вирішення спору та призведе до неможливості виконання судового рішення.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали цивільної справи №148/263/16-ц за позовом ПрАТ «Тульчинська центральна районна аптека № 90» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором оренди нежитлового приміщення, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

За змістом ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. До заяви про забезпечення позову додаються її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначено у ч. 1 ст. 152 ЦПК України, зокрема, окремим видом забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Аналіз даної законодавчої норми дає можливість зробити висновок про те, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову. Крім того, за змістом ч. 3 даної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Провадження в цивільній справі за позовом ПрАТ «Тульчинська центральна районна аптека № 90» про забезпечення позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором оренди нежитлового приміщеннявідкрито згідно ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення. З позовної заяви вбачається, що розмір позовних вимог становить 16 609,55 грн.

Просячи забезпечити позов, заявником не обґрунтовано, в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Також ним не обґрунтовано необхідності обраного способу забезпечення, а саме: накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти ОСОБА_1, та не зазначено доказів про належність відповідачеві хоч якогось майна та грошових коштів. Так само, як не враховано ним, що арешт може бути накладено або на майно, або на грошові кошти, належні відповідачу, а також того, що вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

До заяви про забезпечення позову заявником не додано її копій відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову.

Отже, заява, з якою позивач звернувся до суду про забезпечення позову, не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, що відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України є підставою для повернення її заявнику.

Заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися з нею до суду.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Тульчинська центральна районна аптека №90» про забезпечення позову- повернути заявникові.

Розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.А. Штифурко