Ухвала

іменем україни

18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пул енд Беа Україна» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 23 березня 2015 року на підставі наказу № 74 його звільнено з займаної посади старшого продавця-консультанта за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). Вказує, що ця угода не відповідала його внутрішньому волевиявленню, оскільки заява про звільнення за згодою сторін була написана ним під психологічним тиском з боку працівників відповідача. Його звернення у письмовій формі на ім'я керівника відповідача Дробишева С.В. про визнання угоди недійсною позитивного результату не дало, тому позивач просив поновити його на відповідній посаді, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 березня 2015 року по день ухвалення рішення у справі та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що наказом генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Пул енд Беа Україна» (далі - ТОВ «Пул енд Беа Україна») від 23 березня 2015 року № 74 припинено трудовий договір і звільнено ОСОБА_4 з посади старшого продавця-консультанта згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Факт подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін підтверджується заявою ОСОБА_4 від 23 березня 2015 року в якій позивач просив його звільнити з посади старшого продавця-консультанта за угодою сторін з 23 березня 2015 року.

З наказом про звільнення позивач ознайомлений, трудову книжку отримав 23.03.2015 року.

Положенням ст. 36 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути припиненим за угодою сторін. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерним є й те, що волевиявлення з боку власника або уповноваженого ним органу може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників.

Отже, подання позивачем заяви про звільнення з вищенаведених підстав та погодження відповідачем звільнення позивача, вказує на досягнення домовленостей на звільнення працівника за угодою сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач в особі генерального директора Дробишева С.В. надав згоду на припинення трудового договору з позивачем на підставі п. 1. ст. 36 КЗпП України, видавши наказ № 74 про припинення трудового договору (контракту).

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Оскільки взаємної згоди про анулювання домовленості щодо звільнення ОСОБА_4 за угодою сторін не було, а відкликання позивачем в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення не може бути підставою для його поновлення на роботі, то суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Крім того, ОСОБА_4 ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку і заперечень при цьому щодо звільнення не мав.

Звертаючись до суду з даним позовом та вказуючи на те, що звільнення його з роботи було проведено з порушенням трудового законодавства, позивач заперечував під час написання заяви про звільнення вільне волевиявлення, між тим, у порушення вимог статей 58-60 ЦПК України належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав.

Таким чином, посилання позивача на те, що його бажання про звільнення, викладене в заяві, не відповідало його внутрішньому волевиявленню не знайшло свого підтвердження.

Безпідставним є посилання скаржника на незаконність звільнення у його вихідний, проте робочий для підприємства день, оскільки роботодавець не порушив при цьому вимог закону, видавши в день подачі заяви наказ про звільнення з роботи працівника. Анулювання такої домовленості між сторонами в односторонньому порядку не допускається.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, а також похідних від неї вимог про стягнення з відповідача оплати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки порушень вимог трудового законодавства з боку відповідача при звільненні ОСОБА_4 з посади старшого продавця-консультанта не було, оскільки товариство виконало усі умови угоди про припинення трудового договору.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:В.М. Коротун В.А. Нагорняк Т.О. Писана