Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Рожина Ю.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Вох В.С., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк на рішення Гощанського районного суду від 25 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А :

12 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в Гощанський районний суд з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк, в обґрунтування якого вказував, що 08.04.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого був належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 125,40 кв.м., житловою площею 70,40 кв.м. що знаходиться за адресою: с. Тучин, вул. Микулинська, 7, Гощанського р-ну, Рівненської обл., на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 по кредитному договору № ROG0G 08.04.2008 року, кінцевий строк дії якого був визначений 18 квітня 2018 року.

При цьому, ним було передано відповідачу в добровільному порядку правовстановлюючі документи на іпотечне майно: рішення Гощанського районного суду від 17.04.2007 року по справі № 2-186/2007, витяг з реєстру прав на нерухоме майно, технічний паспорт та будинкову книгу.

18.12.2011 року позичальник ОСОБА_4 помер.

____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/352/2016 Головуючий у 1 інстанції : Рудик Л.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

Посилаючись на положення ст.ст. 186, 386, 398, 400, 598, 608 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_3 просив суд визнати припиненим укладений між ним та відповідачем договір іпотеки від 08 квітня 2008 року.

Зняти заборону відчуження з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: с. Тучин, вул. Микулинська, 7, Гощанського р-ну, Рівненської обл., що належить йому на праві приватної власності та вилучити запис реєстру іпотек № 418 від 08.04.2008 року за іпотечним договором від 08.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Витребувати з незаконного володіння відповідача правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с. Тучин, вул. Микулинська, 7, Гощанського р-ну, Рівненської обл.: рішення Гощанського районного суду від 17.04.2007 року по справі № 2-186/2007, витяг з реєстру прав на нерухоме майно, технічний паспорт та будинкову книгу.

Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі.

Рішенням Гощанського районного суду від 25 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ „ПриватБанк про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково.

Договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ „ПриватБанк 08 квітня 2008 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 за реєстровим № 418, який укладений в забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_4 за кредитним договором від 08 квітня 2008 року, визнано припиненим.

Знято заборону відчуження з житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 125,40 кв.м., житловою площею 70,40 кв.м., який розташований в с. Тучин по вул. Микулинська, 7, Гощанського р-ну, Рівненської обл. та належить на праві власності ОСОБА_3.

Зобовязано ПАТ КБ „ПриватБанк повернути ОСОБА_3 витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та технічний паспорт на житловий будинок, видані на його імя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно наказу №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено вичерпний перелік підстав відповідно до яких нотаріус знімає заборону відчуження, зокрема: при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Нотаріус при одержанні такого повідомлення вчиняє обсяг необхідних дій направлених на зняття заборони.

Зазначеним вище Порядком та Законом України „Про нотаріат не передбачено умови зобовязання нотаріуса судом, знімати заборону, так як для цього необхідні підстави, перелік яких є вичерпним.

Проте, суд першої інстанції фактично зобовязав нотаріуса вчинити дії, не залучивши останнього до розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ „Про іпотеку передбачено також вичерпний перелік підстав, з яких може бути припинена іпотека, яка не припиняється лише з підстав смерті основного позичальника.

Також вказує, що позивач не заявляв відповідних клопотань та не уточнював позовних вимог на підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, а також вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони з предмету іпотеки, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 608 ЦК України, ч. 4 ст. 3 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та виходив із того, що відповідачем не надано будь-яких доказів з приводу переходу прав та обовязків за основним зобовязанням після смерті позичальника ОСОБА_5 до інших осіб, зокрема до його спадкоємців і що відповідач предявляв будь-які вимоги до них.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивач щодо витребування від відповідача правовстановлюючих документів, суд першої інстанції вказав, що ці вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання іпотеки припиненою.

На розсуд колегії суддів, рішення суду першої інстанції, в частині визнання договору іпотеки припиненим та витребування правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, підлягає залишенню без змін, оскільки в цій частині це рішення є законним.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вищезазначене повністю відповідає правовим висновкам, які містяться у постанові Верховного Суду України № 6-18 цс 13 від 17 квітня 2013 року.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України , прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

По даній цивільній справі однозначно встановлено, що позивач не має наміру давати свою згоду забезпечувати виконання зобовязання по кредитному договору № ROG0G 08.04.2008 року новим боржником.

Те, що відповідач з 2011 року не вживає будь-яких заходів щодо розшуку правонаступників померлого позичальника ОСОБА_4 та не вирішує питання щодо заміни боржника за вищевказаним кредитним договором, на розсуд колегії суддів, жодним чином не обмежує право позивача ставити питання про припинення договору іпотеки, який є одним із видів застави, відповідно до положень ст. 523 ЦК України, оскільки новий боржник взагалі може ніколи не зявитись, зокрема, через відсутність спадкоємців або через їх відмову приймати спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не заявляв позовні вимоги із підстав, передбачених ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, на увагу не заслуговують, оскільки останній і не повинен був заявляти будь-які позовні вимоги з даного приводу.

Проте, оскаржуване рішення, в частині задоволення позову ОСОБА_3 щодо зняття заборони відчуження з предмету іпотеки, підлягає скасуванню, у звязку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

З огляду на те, що заяву про зняття заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями, що належить позивачу на праві приватної власності і який був переданий ним в іпотеку, ОСОБА_3 міг подати до нотаріуса чи державного реєстратора лише за наявністю у нього відповідного судового рішення про визнання припиненим договору іпотеки, тому цю вимогу останнього слід вважати передчасною, оскільки будь-якої відмови від нотаріуса чи державного реєстратора з даного приводу він ще не отримував.

У відповідності до положень ст. 11 та ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень може приймати лише державний реєстратор, а не суд, який уповноважений лише розглядати спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду від 25 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо зняття заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: с. Тучин, вул. Микулинська, 7, Гощанського р-ну, Рівненської обл., що належить йому на праві приватної власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Хилевич

ОСОБА_6