Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1937/14-ц
Провадження № 2/674/3/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

третя особа : ОСОБА_5

про стягнення боргу за договором позики

(ціна позову 406 272, 29 грн.)

В С Т А Н О В И В :

25 грудня 2014 року позивачка, ОСОБА_2, звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4М, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_3 позичила у неї 4000 євро, які зобовязалася повернути до 26 грудня 2014 року.

18 грудня 2011 року ОСОБА_3 позичила у неї 5000 євро, які зобовязалася повернути до 26 грудня 2014 року. За виконання даного зобовязання поручилася ОСОБА_7.

Передачу даних грошових коштів посвідчено розписками відповідачів.

Боржники позику не повернули і ухиляються від її повернення, а тому змушена звернутися до суду і просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 5000 євро, що еквівалентно 128173,58 грн., стягнути з ОСОБА_3 4000 євро, що еквівалентно 102538,86 грн.

За порушення грошового зобовязання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України стягнути три відсотки: за договором позики від 18.12.2011 року 5000 євро - 134,38 євро,що еквівалентно 3444,79 грн.; за договором позики від 25.12.2012 року 4000 євро 107,50 євро, що еквівалентно 2755,73 грн. (розрахунок додається).

Відповідачі продовжують користуватися коштами, а тому відповідно до ст. 1048 ЦК України просить стягнути проценти за договором позики від 18 грудня 2011 року згідно облікової ставки Національного банку України ,що складає 2406,64 євро, що еквівалентно 61693,53 грн.

За користування грошовими коштами за договором позики від 25 грудня 2012 року в розмірі 4000 євро просить стягнути 3 % щомісячно ,як передбачено договором,що складає 4200 євро, що відповідно курсу Національного банку України сума процентів складає 107 665,80 грн. (розрахунок додається).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позов підтримала і просила його задовольнити пояснивши суду, що позичила ОСОБА_3 18 грудня 2011 року та 25 грудня 2012 року 9000 євро, які не повернуті по даний час. Підтвердженням позик є розписки. По обох розписках відповідачка зобовязалася повернути борг до 26 грудня 2014 року. По розписці від 18.12.2011 року зобовязання по поверненню коштів 06.10.2012 року взяла на себе ОСОБА_4. По даній розписці не було домовленості про сплату процентів. Гроші відповідачці позичала тільки вона і тільки в євро. Відповідачка брала гроші під бізнес.

По розписці за 25.12.2012 року, відповідачка пообіцяла платити по 3% щомісячно, про що зазначено в розписці. Домовленості про сплату 3 % річних не було і не могло бути, бо такої позики не було б. Була домовленість, що за борги по розписках вона брала ліки в аптеці, але ці борги повернуті і відповідачці повернуті розписки. Записи, які подав в судовому засіданні представник відповідача, відношення до даних позик не мають, і ці записи уже були предметом дослідження суду по попередніх позиках, де винесено рішення.

Представник відповідачів ОСОБА_1 позов не визнав і в задоволенні просив відмовити, оскільки відповідачі борг повернули, про що надано записи, які робила ОСОБА_2 про розрахунки повернення відсотків. Борг по розписці за 25.12.2012 року не брався під 3% щомісячних, а брався під 3% річних, на що наполягає відповідачка ОСОБА_3. Підпис на розписці від 06.10.2012 року не оспорюється відповідачкою ОСОБА_4, це її підпис. Факт написання розписок та отримання коштів також не оспорюється.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила суду, що борг позивачці повернуто, оскільки позивачка за період з січня 2012 року постійно брала у неї в аптеці ліки для чоловіка і робила записи, які надала суду. Нею повернуто і проценти і борг. В 2012 році мала бути повернута розписка на 5000 євро. По розписці за 25.12.2012 р. повертався борг, частина коштами,частина ліками.

Третя особа: ОСОБА_6 позов підтримала і пояснила, що вона проживає і працює в Італії і їй відомо, що позивачка позичала євро відповідачці ОСОБА_3. Ці гроші заробила вона з чоловіком. ОСОБА_2 просила у неї з чоловіком позичити гроші і вони погодилися. На скільки їй відомо, то борг в розмірі 9000 євро не повернуто. ОСОБА_3 обіцяла їй особисто повернути дані кошти і визнавала даний борг.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, третю особу, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що 18 грудня 2011 року позивачка та відповідачка ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого позивачка передала у власність останньої 5000 євро, які зобов'язалась до 26 грудня 2014 року повернути. За даним договором позики 06.10.2012 поручилася перед позивачкою за виконання ОСОБА_3 цього зобов'язання ОСОБА_4, що підтверджується розпискою та висновком судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи від 18.06.2015 р.

25 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого позивачка передала у власність останньої 4000 євро під 3% сплати, а ОСОБА_3 зобов'язалась до 26 грудня 2014 року повернути ОСОБА_2 вказану суму грошових коштів, а у разі порушення умов повернення боргу зобовязується передати третій поверх будівлі по вул.Шевченка 56/2 м.Дунаївці, що також підтверджується розпискою.

Згідно договорів позики відповідачка ОСОБА_3 отримала позику в іноземній валюті.

Відповідно до ст.192,524 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Відповідно до ст.ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 мала повернути борг по розписках від 18.12.2011 року та від 25.12.2012 року до 26 грудня 2014 року.

Твердження представника відповідачів ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3 про повернення коштів не відповідають фактичним обставинам справи. Надані відповідачкою записи достовірно не підтверджують,що в 2012 -2014 роках поверталися кошти по даних розписках. Записи про повернення боргу 4.01.12 - 3000 грн., 16.02. - 7000 грн., 23.02. - 3000 грн., а всього на 1300 євро не свідчать про те, що повернення боргу було по вищезазначених розписках.

Письмовий доказ «Я ОСОБА_2 придбала в аптеці ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в 2012 році ліків на 5121 грн., що погашається за рахунок відсотків за 2012 рік» суд не може взяти до уваги, оскільки згідно розписки від 18.12.2011 року відповідачка ОСОБА_3 не брала на себе зобовязання про повернення боргу з відсотками. Про 3% сплати йшла мова у розписці за 25.12.2012 року. Крім того, цей запис невідомо коли писався і позивачка пояснила в судовому засіданні,що він відношення до даних розписок немає,дані пояснення представник відповідачів та відповідачка ОСОБА_3 нічим іншим не спростували .

Слід зазначити, що відповідачка ОСОБА_3 визнавала позику грошових коштів за 2014 рік, що підтверджується прослуханим в судовому засіданні технічним записом судового засідання по справі № 624/754/13-ц від 03.10.2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 щодо стягнення боргу.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто,якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор,прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернутим його боржникові.

У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці,яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_3 не повернула позивачці ОСОБА_2 борг по розписках від 18.12.2011 року та від 25.12.2012 року в строк до 26.12.2014 року і по даний час , оскільки оригінали розписок знаходяться у ОСОБА_2, а не у боржника ОСОБА_3 і в розписках нічого не зазначено про часткове або повне виконання зобовязання по поверненню 5000 євро та 4000 євро з трьома відсотками.

Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту розписки від 18 грудня 2011 року вбачається, що 06.10.2012 року ОСОБА_4 зобов'язалася виконати зобов'язання з повернення ОСОБА_3 5000 євро у строк, установлений у розписці, тобто до 26 грудня 2014 року.

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд вважає, що прострочення виконання грошового зобов»язання починається з 27 грудня 2014 року, а не з 26 грудня 2014 року,як зазначила в позові позивачка, а тому відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по договору позики від 18.12.2011 року та ОСОБА_3 по договору позики від 25.12.2012 року зобовязані сплатити суму боргу за період прострочки ,починаючи з 27 грудня 2014 року.

А тому в позові щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання починаючи з 26 грудня 2014 року слід відмовити.

З урахуванням розміру та періоду прострочення ОСОБА_3 грошового зобов'язання станом на 23 листопада 2015 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить:

- за договором від 18 грудня 2011 року - 5000 євро; з 27 грудня 2014 року до 23 листопада 2015 року - 326 днів) 133,97 євро (5000х3:100х326:365), що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України (1 євро -2563.4715) - 3434,28 грн.

- за договором від 25 грудня 2012 року - 4000 євро; з 27 грудня 2014 року до 23 листопада 2015 року - 326 днів) 107,18 євро (4000 х3:100х326:365), що еквівалентно відповідно до курсу Національного банку України - 2747,53 грн.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 3 статті 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи правову природу процентів від суми позики, які є платою за користування чужими грошовими коштами, та процентів від простроченої суми, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, їх стягнення має здійснюватись виключно у національній валюті України.

З урахуванням суми позики, часу, протягом якого ОСОБА_3 користувалася чужими грошовими коштами, та розміру облікової ставки Національного банку України, розмір процентів станом на 23 листопада 2015 року включно складає:

- за договором від 18 грудня 2011 року (5000 євро):

з 18 грудня 2011 року до 22 березня 2012 року включно (96 днів ; 7,75% річних) 101,92 євро (5000х7,75:100х96:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року включно (444 дні; 7,5% річних) - 456,16 євро (5000х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року включно (64 дні; 7% річних) - 61,37 євро (5000х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 14 квітня 2014 року включно (245 днів ; 6,5%) - 218,15 євро (5000х6,5:100х245:365);

з 15 квітня 2014 року до 16 липня 2014 року включно (93 дні; 9,5%)- 121,03 євро ( 5000 х 9.5:100х93:365);

з 17 липня 2014 року до 12 листопада 2014 року включно (110 днів; 12,5 %) - 203,77 євро (5000х12,5:100х119:365);

з 13 листопада 2014 року до 05 лютого 2015 року включно (85 днів; 14%) - 163,01 євро (5000 х14:100х85:365);

з 06 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року включно (26 днів;19,5%)-69,45 євро (5000 х19,5 :100х26:365);

з 04 березня 2015 року до 27 серпня 2015 року включно (177 днів; 30%)-727,40 євро (5000 х30:100х177:365);

з 28 серпня 2015 року до 24 вересня 2015 року включно (28 днів; 27%) - 103,56 євро (5000 х22:100х28:365);

з 25 вересня 2015 року до 23 листопада 2015 року включно (60 днів; 22 % )-180,82 євро (5000х 22: 100х60:365).

Всього з 18 грудня 2011 року до 23 листопада 2015 року 2406,64 євро (101,92+456,16+61,37+218,15 +121,03 + 203,77 + 163,01 +69,45 + 727,40 + 103,56 + 180,82 ), що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 61693,53 грн.

Як зазначено вище, 25 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого позивачка передала у власність останньої 4000 євро під 3% сплати, а ОСОБА_3 зобов'язалась до 26 грудня 2014 року повернути грошові кошти ОСОБА_2

Суд,не може взяти до уваги твердження представника відповідачів ОСОБА_1 що позика надавалася під 3% річних, оскільки нічим не підтверджується і не спростовується пояснення позивача щодо позики під 3% щомісячно.

За договором позики від 25 грудня 2012 року 4000 євро сторонами встановлено розмір процентів 3%. З 25 грудня 2012 року до 23 листопада 2015 року включно (35 місяців х 3%) - 4200 євро (4000х3:100х35), що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 107665,80 грн.

Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України) та межі заявлених ОСОБА_8 вимог, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачки слід стягнути:

- солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму позики 5000 євро, що за курсом Національного банку України еквівалентно 128173грн. 58 коп., проценти від суми позики - 61693 грн.53 коп., три проценти річних від простроченої суми 3434 грн.28 коп., а всього 5000 євро та 65127 грн.81 коп.

- з ОСОБА_3 суму позики 4000 євро, що за курсом Національного банку України еквівалентно 102538 грн. 86 коп., проценти від суми позики 107665 грн.80 коп., три проценти річних від простроченої суми-2747 грн.53 коп., а всього 4000 євро та 110413 грн.33 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позов заявлено на 406 272, 29 грн і задоволено на суму 406253,58 грн. (193301,39 + 212952,19), тобто на 99,99 % ( 406253,58 х 100:406272,29 грн.).

При подачі позову ОСОБА_2 ,яка є інвалідом 2 групи і звільняється від сплати судового збору, сплатила 1000 грн. судового збору, з яких їй має бути відшкодовано відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по договору позики від 18.12.2011 року 999 грн. 90 коп. тобто з кожної по 499,95 грн. судового збору. Інші 933,11грн. (1933,01-999,90) слід стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави.

Позов задоволено по договору позики від 25.12.2012року на 99,99% (212952,19 х100: 212960,39). Отже, судовий збір слід стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави в розмірі 2129,52 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 192, 524, 533, 553, 554, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму позики 5000 євро, що за курсом Національного банку України еквівалентно 128173грн. 58 коп., проценти від суми позики -61693 грн.53 коп., три проценти річних від простроченої суми 3434 грн.28 коп., а всього 5000 євро та 65127 грн.81 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики 4000 євро, що за курсом Національного банку України еквівалентно 102538 грн. 86 коп., проценти від суми позики 107665 грн.80 коп., три проценти річних від простроченої суми - 2747 грн.53 коп., а всього 4000 євро та 110413 грн.33 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 499,95 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід держави по 466,56 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 2129,52 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду В. М. Артемчук