Справа № 375/884/15-ц Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/1468/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 52 29.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління ветеринарної медицини в Київській області про захист трудових прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про захист трудових прав. Заявлений позов мотивувала тим, що наказом начальника Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 51 від 27 травня 2015 року вона була звільнена з посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини бактеріолога на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Як зазначено у вказаному наказі, він виданий згідно наказу по Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини № 32 від 17 березня 2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників», який виданий без наступного його затвердження в порядку, передбаченому законодавством України; посада директора скорочена всупереч внутрішнім нормативним актам Рокитнянської районної лікарні ветеринарної медицини. В наказі № 51 від 27 травня 2015 року зазначено, що позивача звільнено з посади в останній день знаходження її на лікарняному. Крім того, відповідач не звертався до первинної профспілкової організації за наданням згоди на звільнення позивача. В результаті протиправних дій відповідача їй було завдано значної моральної шкоди в зв'язку з тим, що в була неправомірно позбавлена можливості займатися своєю професійною справою, втратила заробіток. Просила визнати незаконним скорочення посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога; визнати незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади; скасувати наказ № 32 від 17 березня 2015 року про скорочення чисельності та штату працівників в частині скорочення посади директора; скасувати наказ № 51 від 27 травня 2015 року про звільнення директора лабораторії; поновити ОСОБА_3 на посаді директора з 27 травня 2015 року; стягнути з Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 50000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним скорочення посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога; визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади; скасовано наказ № 32 від 17 березня 2015 року про скорочення чисельності та штату працівників в частині скорочення посади директора; скасовано наказ № 51 від 27 травня 2015 року про звільнення директора лабораторії; скасовано наказ № 49 від 18 травня 2015 року про продовження терміну вивільнення позивача в останній день знаходження на лікарняному; поновлено ОСОБА_3 на посаді директора з 28 травня 2015 року; стягнуто з Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 9585,92 грн. та моральну шкоду 10000 грн., стягнуто із відповідачів на користь позивача судові витрати солідарно.

Відповідач Рокитнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ним в судовому засіданні були в повному обсязі доведені підстави для проведення скорочення штату і чисельності працівників лікарні та підтверджено належними письмовими доказами. При значному скороченні чисельності та штату працівників вільних вакантних робочих місць не було, тому позивачу не пропонувалася інша посада. Зазначає, що двохмісячний термін попередження про наступне скорочення чисельності та штату працівників закінчився 17 травня 2015 року в період перебування позивача на лікарняному, з 17 березня 2015 року посада виведена зі штату, тобто штатна одиниця для виходу позивача на роботу після лікарняного була вже відсутня, тому було прийнято рішення про розірвання трудового договору з позивачем в останній день перебування її на лікарняному. Прийняття рішення про звільнення проведено за попередньою згодою комітету профспілки працівників ветеринарної медицини Рокитнянського району. Суд також безпідставно дійшов висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9585,82 грн., в той час як позивачу у зв'язку з її звільненням вже виплачено 12573,92 грн. і позивач отримувала допомогу по безробіттю, а розмір моральної шкоди не обґрунтований взагалі. Також позивач просила поновити її на посаді всупереч висновку обласної спеціалізованої МСЕК, згідно якого позивач може працювати у спеціально створених умовах, в той час як її посада відноситься до посад зі шкідливими умовами праці.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на підставі наказу Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 10 червня 2014 року № 10 ОСОБА_3 прийнято на посаду директора лабораторії - лікаря медицини бактеріолога Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини із 10 червня 2014 року (а. с. 5, 8).

Наказом № 32 від 17 березня 2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» скорочено наступний перелік посад в Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини з 17 травня 2015 року: директор Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікар ветмедицини - бактеріолог - І посада.

29 квітня 2015 року відбулося засідання комітету профспілки працівників ветеринарної медицини Рокитнянського району, на якому надано згоду про припинення трудового договору з ОСОБА_3 у її відсутності (а. с. 45).

Із 15 травня 2015 року по 27 травня 2015 року включно ОСОБА_3 була тимчасово непрацездатна (а. с. 48).

Згідно наказу по Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини № 49 від 18 травня 2015 року в зв'язку з тим, що ОСОБА_3 повинна бути звільнена з посади за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до наказу № 48 від 15 травня 2015 року «Про переведення та звільнення працівників» і на даний час знаходиться на лікарняному, була відсутньою на робочому місці 15 та 18 травня 2015 року, продовжено термін вивільнення ОСОБА_3 та вирішено звільнити її з посади за скороченням чисельності та штату працівників в останній день знаходження її на лікарняному (а. с. 43).

Наказом Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 27 травня 2015 року № 51 звільнено з посади директора Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветмедицини - бактеріолога ОСОБА_3 в зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників з 27 травня 2015 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 01 вересня 2015 року № 118-к призначено ОСОБА_3 на посаду старшого інспектора відділу з питань гігієни праці управління праці за направленням з Рокитнянського районного центра зайнятості (а. с. 124).

Згідно довідки Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02 листопада 2015 року № 149, середня заробітна плата ОСОБА_3 - 3143,48 грн., виплати нараховано у зв'язку з її звільненням за травень 2015 року: компенсація за невикористану відпустку 3250,90 грн., вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати 3143,48 грн., допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати - 9430,44 грн. (а. с. 104).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 17 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи з 11 жовтня 2013 року та довічно, може працювати в спеціально створених умовах (а. с. 125).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Однак вищенаведене не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Так, відповідно до Положення про районні державні лікарні ветеринарної медицини, затвердженого Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 28 жовтня 2008 року № 238, структурними підрозділами лікарень є дільничні лікарні, дільниці, пункти ветеринарної медицини, державні лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринках (де відсутні районні державні лабораторії ветеринарної медицини). Начальник лікарні керує діяльністю лікарні, її структурними підрозділами, призначає на посаду та звільняє з посад керівників структурних підрозділів лікарні, розробляє структуру, штатну чисельність та кошторис лікарні, які затверджуються відповідно до законодавства.

Відповідно до Положення про районну державну лабораторію ветеринарної медицини, затвердженого Наказом Державного комітету ветеринарної медицини України від 17 червня 2003 року № 47, районна державна лабораторія ветеринарної медицини створена відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину» і підпорядковується Управлінню ветеринарної медицини в районі. Лабораторію очолює директор - лікар ветеринарної медицини, який має досвід практичної роботи за фахом не менше трьох років, пройшов відповідну підготовку на курсах підвищення кваліфікації. Директор лабораторії за посадою одночасно є лікарем ветеринарної медицини - бактеріологом або серологом, хіміком-токсикологом і державним інспектором ветеринарної медицини. Директор призначається і звільняється з посади згідно з чинним законодавством начальником управління ветеринарної медицини в районі з погодженням з директором обласної державної лабораторії ветеринарної медицини. Організаційна структура і штатна чисельність лабораторії визначається у встановленому порядку.

Згідно Положення про Рокитнянську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого Наказом Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 09 жовтня 2012 року № 113, лікарня підпорядковується управлінню ветеринарної медицини в Рокитняському районі та має в своєму складі як структурний підрозділ районну державну лабораторію ветеринарної медицини. Лабораторію очолює директор - лікар ветеринарної медицини, який має досвід практичної роботи за фахом не менше трьох років, пройшов відповідну підготовку на курсах підвищення кваліфікації. Згідно п. 10 Положення, начальник лікарні призначає на посаду та звільняє з посади директора районної лабораторії за погодженням з начальником головного управління ветеринарної медицини та директором регіональної державної лабораторії ветмедицини; розробляє структуру, штатну чисельність та кошторис лікарні, які затверджуються відповідно до законодавства (а. с. 49 - 52, 127 - 130, 131 - 134).

Згідно Положення про Рокитнянську районну державну лабораторію ветеринарної медицини, затвердженого наказом директора Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, структуру, лабораторія є структурним підрозділом Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Дане положення визначає структуру, функції, права, обов'язки та відповідальність лабораторії. Чисельність і штат Рокитнянської РДЛВМ розробляє начальник Рокитнянської районної державної лікарні та затверджує Головне управління ветеринарної медицини в Київській області. Директор Рокитнянської РДЛВМ призначається та звільняється з посади начальником Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини за погодженням з начальником Головного управління ветеринарної медицини та директором регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини (а. с. 53 - 56).

Аналогічний порядок затверджений у посадовій інструкції директора, лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини (а. с. 57 - 59).

Зазначені Положення та посадова інструкція станом на час розгляду справи ніким не оспорені і є чинними.

Таким чином, порядок призначення та звільнення директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини має певні особливості, пов'язані із підпорядкованістю лабораторії Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини як його структурного підрозділу, які полягають у призначенні та звільненні директора лабораторії начальником Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини за погодженням з начальником Головного управління ветеринарної медицини, входженні посади до структури лікарні та відповідно можливості її скорочення.

Рокитнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини за Положенням є державною установою ветеринарної медицини відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину».

Наказом Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 12 лютого 2015 року № 8ф «Про особливості здійснення окремих видатків бюджету» наказано директору регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області, начальнику Київської обласної державної лікарні ветеринарної медицини привести штатну чисельність працівників у відповідність до затвердженого фонду заробітної плати цих державних установ на 2015 рік (а. с. 38).

Наказом Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 17 березня 2015 року № 32 відповідно до наказу Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 12 лютого 2015 року № 8ф «Про особливості здійснення окремих видатків бюджету» та приведення штатної чисельності працівників Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів до затвердженого штатного розпису з 17 травня 2015 року скорочено посаду директора Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветмедицини - бактеріолога (а. с. 6, 41, 42).

Листами Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 08 травня 2015 року та Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області від 13 травня 2015 року погоджено звільнення директора Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини - лікаря ветмедицини - бактеріолога ОСОБА_3 з посади (а. с. 46, 47).

Із 17 травня 2015 року набрав чинності новий штатний розпис в кількості 17 одиниць, в тому числі в лабораторії ветеринарної медицини наявні 4 посади: провідний лікар ветмедицини-серолог, провідний лікар ветмедицини-токсиколог-хімік, лаборант 1 категорії, сторож. Штатний розпис затверджено начальником Головного управління ветеринарної медицини в Київській області (а. с. 10).

Таким чином, у Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини були передбачені законом підстави для скорочення посади позивача відповідно до нового штатного розпису, затвердженого належним чином, а висновки суду щодо неможливості належного функціонування лабораторії у відсутності директора не ґрунтуються на вимогах закону, є втручанням у господарську діяльність відповідача і не вважаються підставою для визнання скорочення відповідної посади незаконним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Висновки суду про те, що в судовому засіданні не було доведено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, також є помилковими і спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема значним зменшенням чисельності працівників.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення позову про скасування наказу від 17 березня 2015 року № 32 про скорочення чисельності та штату працівників в частині скорочення посади позивача не можна вважати законним і обґрунтованим, а оскільки обставини, встановлені судом, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, рішення суду в даній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції про скасування наказу № 49 від 18 травня 2015 року Рокитнянської державної районної лікарні ветеринарної медицини «Про продовження терміну вивільнення ОСОБА_3 та звільнення її з посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога в останній день знаходження її на лікарняному», оскільки вимоги про скасування даного наказу позивачем не були заявлені взагалі, відтак суд першої інстанції, скасовуючи даний наказ, вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем порядку звільнення з роботи, колегія суддів враховує наступне.

При звільненні працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, власник або уповноважений ним орган повинні дотримуватися наступного порядку, встановленого чинним законодавством про працю: персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП), виплатити працівникові вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 44 КЗпП), запропонувати за умови наявності працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Так, із наказом Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 17 березня 2015 року № 32 про майбутнє звільнення з 17 травня 2015 року позивач була ознайомлена під підпис (а. с. 42).

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази пропонування відповідачем іншої роботи в тій же установі або довідка про відсутність посад для переведення, на що звернув увагу суд першої інстанції, і доводами апеляційної скарги дані обставини не спростовуються.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Доводами апеляційної скарги не спростовано, що звільнення позивача відбулося в період її тимчасової непрацездатності, а саме в останній день перебування на лікарняному, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про порушення даної імперативної норми та необхідність визнання звільнення позивача незаконним, скасування наказу від 27 травня 2015 року № 51 та поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач посилається на відсутність посади, на яку позивач могла б вийти після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Однак наведені апелянтом доводи не надають йому права звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, тому дані доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 потребує спеціально створених умов праці як інвалід ІІ групи, а її посада пов'язана із шкідливими факторами, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, які конкретні умови праці необхідно створити позивачу, а також що такі умови відсутні у відповідача і позивач їх вимагає.

Відповідач також доводив відсутність підстав для виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи, що вона отримувала допомогу по безробіттю і є працевлаштованою із 01 вересня 2015 року.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплдату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 направлена з Рокитнянського районного центру зайнятості на посаду старшого інспектора відділу з питань гігієни праці управління з питань праці з посадовим окладом 1218 грн. та надбавкою у розмірі 50 % окладу з 01 вересня 2015 року.

Дані обставини були враховані судом першої інстанції та стягнуто із відповідача на користь позивача середній заробіток з 28 травня 2015 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 9585,92 грн. Відповідно до вимог закону дана сума зазначена судом першої інстанції без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції в цій частині не спростовано, доказів про отримання позивачем інших сум матеріали справи не містять.

Також судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується частково із доводами апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що позивач є соціально захищеною особою, яка отримує пенсію по інвалідності і після звільнення перебувала на обліку в центрі зайнятості, отримуючи допомогу по безробіттю, а тому компенсація заподіяної їй шкоди має бути зменшена до суми 3000 грн., яка вважається суду розумною, виваженою, справедливою та пропорційною.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про часткове скасування наказу від 17 березня 2015 року № 32, від 18 травня 2015 року № 49, а також в частині стягнення моральної шкоди ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким розмір моральної шкоди зменшується до 3000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року скасувати в частині задоволення позову про скасування наказу № 32 від 17 березня 2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в частині скорочення посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини-бактеріолога, наказу № 49 від 18 травня 2015 року «Про продовження терміну вивільнення ОСОБА_3 та звільнення її з посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини - бактеріолога в останній день знаходження її на лікарняному» та в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в позові до Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління ветеринарної медицини в Київській області про скасування наказу № 32 від 17 березня 2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» в частині скорочення посади директора Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини - лікаря ветеринарної медицини-бактеріолога.

Стягнути із Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн., відмовити в іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Таращанського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.