АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5437/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2017/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мільгевської Яніни Володимирівни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказала, що 18.02.2012 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 В період перебування у шлюбі народилися сини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що добровільно допомогу на утримання дітей відповідач надає не постійно, тому вона просила суд, стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7, зареєстрованої АДРЕСА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня ухвалення рішення до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 гривень на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягало негайному виконанню, але не більше ніж за 1 місяць.

З даним рішенням суду не погодився відповідач в зв'язку з чим його представником- адвокатом Мільгевською Я. В. подано апеляційну скаргу, в якій остання просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання синів аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно. В задоволенні позову ОСОБА_4 в частині витрат на правову допомогу відмовити, у зв'язку з недоведеністю належними та допустимими доказами складу та розміру витрат пов'язаних з їх оплатою. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що батьком малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1, виданого 26.03.2014 року та серії НОМЕР_2, виданого 09.02.2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №333 та №1178.

Відповідач матеріальну допомогу на їх утримання дітей надає не постійно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. При цьому, судом першої інстанції взято до уваги, що відповідач частково надавав матеріальну допомогу на утримання дітей за період з вересня 2015 року по січень 2016 року і це підтверджується копіями чеків про придбання дитячого одягу та продуктів харчування, тому прийшов до висновку, що аліменти підлягають стягненню з дня ухвалення судового рішення, тобто з 01.02.2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд врахувавши всі обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня ухвалення рішення та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до пунктів 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом ст. 192 СК України у системному зв'язку із положеннями ст. 182 СК України при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов'язаний дотримуватися справедливого балансу інтересів обох сторін та виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи, всебічно та об'єктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апелянта щодо неправомірності задоволення позову про стягнення витрат на правову допомогу до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - оригіналу квитанції № 30 від 15 вересня 2015 року, ОСОБА_4 сплачено адвокату Павленко О.Ю. за ведення цивільної справи про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1500 грн (а.с.32).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка з розрахунком гонорару адвоката Павленко О.А., з детальним описом наданих послуг із зазначенням їх погодинної вартості, що відповідає вимогам діючого законодавства /а.с.33/.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення правових витрат, оскільки вони підтверджені розрахунковими документами, які є належними доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Мільгевської Яніни Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: _______________ Одринська Т.В.

Судді: ___________________ Г.Л. Карпушин _____________ В.І.Корнієнко