Справа № 465/8444/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3181/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Ніткевича А.В.

секретар Фейір К.О.,

З участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до ОСОБА_2 про компенсацію страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» компенсацію сплаченого страхового відшкодування у розмірі 27939,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали до застосування, що є підставою для скасування рішення. Зазначає, що в даному випадку між сторонами існують відносини страхування відповідальності, а відтак застосована судом ст.993 ЦК України, яка стосується виключно майнового страхування не підлягала до застосування. Ствердужє, що договірні відносини страхування відповідальності, які склалися між позивачем та відповідачем та врегульовані нормами гл. 67 ЦК України, а не глави 82, якою суд першої інстанції керувався помилково та застосування її до даних правовідносин є недопустими, оскільки такі регулюють відносини щодо відшкодування шкоди безпосередньо між власником пошкодженого майна та заподіювачем шкоди. Водночас відповідач безпосередньо не заподіював шкоди позивачу. Крім цього, суд ухвалюючи оскаржуване рішення не дотримався вимог ст.212 ЦПК України щодо належної оцінки доказів. Зокрема, згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначає, що єдиним можливим і допустимим доказом розміру збитку є висновок спеціаліста-товарознавця, складений відповідно до ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна №142/5/2092 від 24.11.2003 року. Водночас, суд як на підтвердження розміру збитку в оскаржуваноиму рішенні посилається на страховий акт №ЦВ-00-8116 від 11.09.2014 року. Вказаний документ є закріпленим рішенням позивача про виплату страхового відшкодування, необхідним для виплати відповідно до ст.25 ЗУ «Про страхування», однак він не є підтвердженням розміру збитку. Крім цього, суд не взяв до уваги правову позицію викладену у постанові ВСУ від 16.09.2015т року у справі №6-284цс15) щодо застосування підпункту 33.1.4 пукту 33.1 статті 33 та підпукту г, підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правовї відповільності власників наземних транспортних засобів» в якій вказано, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. Стверджує, що висновок суду про порушення прав позивача не відповідає обставинам справи, оскільки всі відомості про стаховий випадок позивач отримав в день ДТП, що стверджується страховим актом №ЦВ -00-8116 від 11.09.2014 року. Просить скасувати рішеня суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28.09.2014 року між ПАТ СК «Перша» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АС/2206091. Договір було укладено відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі Закон).

11.07.2014 року в 10год. 15 хв. на вул.Личаківській 227 у м.Львові сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21051 д.н.з. Б4081АВ під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3

Виним у вчиненні ДТП визнаний ОСОБА_2, що підтверджується постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.08.2014 року.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, страхового акту ЦВ-00-8116 від 11.09.2014 року та на підставі вимог закону, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту ЦВ-00-8116 від 11.09.2014 року та на підставі вимог закону власнику потерпілого транспортного засобу в сумі 27 939,75 грн.

Вважає, що до позивача перейшло право вимоги на отримання від відповідача компенсації виплаченого страхового відшкодування в сумі 27 939, 75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції підставно виходив із вимог Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» , де підпунктами 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону передбачено обов»язок учасників пригоди невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Як встановлено матеріалами справи письмового повідомлення страховику відповідач не подавав.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Щодо доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.

У відповідності до статті 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, колеегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_4