Справа №681/1526/15-ц
Рішення

іменем України

21 листопада 2016 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі судді Бобяка Б.В., з участю секретаря Будника Д.О., з участю позивачки та її адвоката ОСОБА_1, відповідача та його адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в залі суду в м. Полонне за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту трудових відносин та стягнення заробітної плати,

встановив:

31 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила 23 листопада 2015 року, до ОСОБА_4, в якому вказала, що з кінця квітня 2014 року по 15 травня 2015 року працювала в приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем. Їй було визначено іспитовий строк три місяці, обіцяно офіційне працевлаштування після закінчення іспитового строку, заробітну плату 2000 грн. щомісячно. В кінці серпня 2014 року забрали її трудову книжку для офіційного працевлаштування. Працювала продавцем позмінно із ОСОБА_5 15 травня 2015 року їй повідомили, що вона звільнена і повернули трудову книжку без запису про працю. Всі питання про прийняття та звільнення вирішувала ОСОБА_6. Позивачка за весь час роботи не отримувала заробітної плати. Просить встановити факт трудових відносин з відповідачем, зобовязати внести запис про роботу в її трудову книжку, стягнути заробітну плату в сумі 30014 грн. за період роботи з 01 травня 2014 року по 15 травня 2015 року.

В судовому засіданні 17 лютого 2016 року ОСОБА_3 підтримує позовні вимоги повністю, підтвердила доводи позовної заяви і пояснила, що трудову книжку та санітарну книжку вона вручила ОСОБА_6 Працювала без оплати, матеріально сім»ю забезпечував її чоловік. ОСОБА_4 з нею ніякої розмови про прийняття на роботу не проводив.

Представник позивачки ОСОБА_1 в суді позовні вимоги мотивує тим, що сам ОСОБА_4 визнав, що ОСОБА_3 працювала в нього з квітня 2014 року по травень 2015 року, свідок ОСОБА_6 в суді підтвердила, що позивачка працювала в ОСОБА_4 Також праця позивачки підтверджується інформацією Полонського відділення поліції, куди позивачка зверталася із скаргою на відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в суді пояснив, що позивачку не знає в обличчя, він підбором кадрів не займався, цим займалася ОСОБА_6, яка рахувалась продавцем, але фактично виконувала функції адміністратора. ОСОБА_6 ОСОБА_3 не сподобалась, тому після випробувального терміну ОСОБА_6 не прийняла її на роботу. У разі прийняття працівників на роботу він з ними особисто зустрічається. ОСОБА_3 не бажала офіційно працевлаштовуватись, їй чомусь це було невигідно.

Адвокат відповідача ОСОБА_2 заперечує проти позову, мотивуючи тим, що докази, що надала позивачка, не є достовірними, тому що реєстраційні та інші документи приватного підприємця є на стенді в магазині і вона зняла собі копії з них. Вона не працювала у відповідача, тому що фактично був тільки один місяць іспитового строку, після закінчення якого на роботу вона не була прийнята.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши докази в матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_3 працювала в приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем один місяць під час іспитового строку в травні 2014 року. Заробітну плату за працю під час іспитового строку відповідач ОСОБА_4 позивачці не виплатив. Середньомісячна заробітна плата в травні 2014 року на підприємствах Полонського району становила 2350 грн. З квітня 2014 року по серпень 2014 року ОСОБА_3 була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна.

Дані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів копії трудової книжки позивачки, Результату аналізу від 02 квітня 2014 року, довідки відділу статистики про розмір заробітної плати, інформації центру зайнятості .

Пояснення сторін та дані письмових доказів узгоджуються із показаннями свідків в судовому засіданні.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_7 в суді показала, що декілька разів заходила в магазин і бачила, що ОСОБА_3 працювала в магазині на вул.. Привокзальній в м. Полонне. Заходила свідок в магазин разів шість, тому вважає, що ОСОБА_3 працювала там мінімум три місяці. В розмовах ОСОБА_3 не скаржилася, що працює і не отримує заробітну плату.

Свідок з боку позивача ОСОБА_8 в суді показала, що працювала з 04 червня 2015 року в магазині «Лимончик» на вул.. Привокзальній в м. Полонному, на роботу її прийняла ОСОБА_6, але без офіційного працевлаштування. Магазин вона прийняла в ОСОБА_9 Заробітна плата була від суми виторгу. Вона вела зошит, в який записувала рух товарів, щоб потім передавати іншій продавщиці.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_6 показала в суді, що вона була оформлена на роботу до приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем, але займалась навчанням продавців. Функції керівника відділу кадрів не виконувала, хто займався оформленням працівників на роботу, не знає. ОСОБА_3 працювала магазині «Лимончик» на вул.. Привокзальній, але скільки часу і як була звільнена не памятає.

Відповідно до статті 26 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця.

Відповідно до статті 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що ОСОБА_3 працювала в приватного підприємця ОСОБА_4 продавцем, їй було встановлено іспитовий строк один місяць, оскільки вона була прийнята робітником і цей строк не може перевищувати одного місяця. Офіційно прийняття на роботу із іспитовим строком відповідачем не було оформлено. Праця ОСОБА_3 протягом іспитового строку в травні 2014 року повинна бути оплачена. Відповідач не надав суду доказів, що він оплатив працю ОСОБА_3 за її працю протягом місячного іспитового строку. Тому позовні вимоги в частині встановлення факту праці протягом одного місяця, внесення запису в трудову книжку про працю за цей час та стягнення заробітної плати за працю протягом іспитового строку підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не надав суду доказів, яка була в травні 2014 року середня заробітна плата подавця, суд приймає до уваги доказ позивачки довідку відділу статистики і вважає необхідним стягнути оплату праці позивачки в розмірі середньої заробітної плати в сумі 2350 грн.

Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає, тому що докази, які ОСОБА_3 надала на підтвердження доводів позову, а саме накладна, витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, акт ведення в експлуатацію реєстратора розрахункових операцій, договір оренди приміщення, торговий патент, реєстраційне посвідчення, зошит із записами не підтверджують її працю в ОСОБА_4 після травня 2014 року. Обставини, за яких ці докази отримала позивачка, вона суду не вказала, тому суд погоджується із доводами адвоката відповідача ОСОБА_2, що реєстраційні документи знаходяться в приміщенні магазину на стенді і виготовити собі з них копії позивачка мала можливість.

Позивачка та її представник як доказ позовних вимог вказують, що факт її праці підтверджує висновок Полонського відділення поліції за зверненням ОСОБА_3 Із змісту вказаного висновку від 22 лютого 2016 року вбачається, висновок зроблено із усного пояснення ОСОБА_4Я, який відмовився від дачі пояснень. Оцінюючи даний доказ, суд вважає таке. У разі встановлення навіть із усного пояснення ОСОБА_4 факту праці ОСОБА_3 без належного оформлення протягом з травня 2014 року по 15 травня 2015 року поліція зобовязана була відкрити кримінальне провадження за грубе порушення законодавства про працю за ст.172 КК України. Кримінальну справу не було порушено, висновок поліції грунтується на усній інформації ОСОБА_4, що є протиправною підставою для такого висновку. З огляду на такі обставини даний доказ суд вважає неналежним, недостовірним та недопустимим, тому до уваги не приймає.

Судовий збір підлягає стягненню із ОСОБА_4 в розмірі, що був встановлений на час звернення ОСОБА_3 з позовом 243,20 грн.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково

Встановити, що ОСОБА_3 працювала продавцем в приватного підприємця ОСОБА_4 з 01 по 31 травня 2014 року та зобов»язати ОСОБА_4 внести запис про працю ОСОБА_3 в її трудову книжку.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2350 (дві тисячі триста пятдесят ) грн. заробітної плати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь державного бюджету 243 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання до Полонського районного суду апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.Бобяк.