Головуючий у 1-ій інстанції Васильченко О.Г.
Категорія 27 Доповідач Ткаченко Т.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2016 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.

суддів - Песоцької Л.І., Баркова В.М..

секретар - Собецька О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФЛАУЕР ГРУП», про внесення змін до договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» Косенко Ірини Олександрівни на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», (далі - ПАТ «ВБР», або Банк), збільшуючи обсяг позовних вимог під час розгляду справи та залишаючи їх частину без розгляду, просила внести зміни до п.2.5 Кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року (далі - Кредитний договір), укладеного між нею та ПАТ «ВБР» в частині відстрочення виконання зобов'язання за період з червня 2014 року по грудень 2015 року з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку Кредитного договору.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на момент укладення вказаного договору позивач мала постійний дохід, як фізична особа - підприємець, здійснювала у м.Донецьк господарську діяльність, яка приносила прибуток, а тому розраховувала на виконання належним чином своїх зобов'язань перед Банком. Ні вона, ні відповідач, не могли передбачити у майбутньому, з усією обачністю та добросовісністю, різкого погіршення умов ведення господарської діяльності в регіоні місцезнаходження позивача, зокрема масові заворушення, захоплення будівель державних установ, проведення бойових та військових дій, а тому в момент укладення договору сторони договору виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Втім, з того часу відбулась істотна зміна обставин, що унеможливила виконання Кредитного договору на умовах, які було досягнуто при його укладенні, а саме розпочалась антитерористична операція на сході країни, все належне їй майно, а також виробничі потужності, які нею використовувались при здійсненні підприємницької діяльності, знаходяться в м.Донецьк, отже на території, де на сьогоднішній день не працюють органи державної влади України. В серпні 2014 року, підприємство, де ОСОБА_2 здійснювала господарську діяльність, було захоплене невідомими особами, які забрали установчі та банківські документи, перешкоджали роботі підприємства, у зв'язку з чим за її заявою відкрите кримінальне провадження.

У зв'язку з істотною зміною обставин, подальше виконання вказаного договору, без відповідних змін, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє ОСОБА_2 того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки вона, як позичальник за договором, та відповідач перебувають у різних економічно-соціальних умовах.

Крім того, за період з серпня 2014 року по сьогоднішній день була прийнята низка нормативно-правових актів, внаслідок чого здійснювати господарську діяльність у м.Донецьк та реалізовувати вироблену у м.Донецьк продукцію виявляється неможливим - не працює банківська система, поштовий зв'язок, встановлені обмеження щодо переміщення осіб із/в зони АТО, вивезення продукції із зони АТО на даний час не представляється можливим.

У зв'язку з цим, з незалежних від ОСОБА_2 обставин, що склались, вона не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність, результат від якої є її єдиним джерелом доходу, а відповідач не приймає її пропозицію щодо внесення змін до Кредитного договору в частині строків користування кредитними коштами, а саме продовжити визначений у п. 2.5 договору строк виплат за кредитним договором до 05 квітня 2023 року та узгодити новий графік ліміту кредитної лінії. Просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «ВБР», філія в м.Маріуполі, про внесення змін до договору - задоволено частково.

Внесено зміни до п.2.5 кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ВБР» в частині відстрочення виконання зобов'язань за період з 13 грудня 2014 року по грудень 2015 року включно, з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясувань обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» Косенко І.О., просить апеляційний суд скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки, представника відповідача та третіх осіб, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с. 241-246, 252, 253). Позивачка ОСОБА_2 повідомлена відповідно до положень ч.5 ст.76 ЦПК України через свого представника ОСОБА_8 Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши у межах апеляційного оскарження матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, 09 жовтня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № MKLVF1.116272.003, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 5 000 000, 00 грн. на споживчі цілі строком до 05 квітня 2018 року, з процентною ставкою за користування кредитом 22 % річних. Пунктом 2.5 даного договору встановлений графік зменшення ліміту кредитної лінії (а.с.7-14).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших виплат виступає договір Іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № ZХR019521.2115.005 від 09 жовтня 2013 року, договір іпотеки будівлі № ZХR039523.2114.004 від 09 жовтня 2013 року, договір застави майнових прав на грошові кошти за господарчими договорами № ZXN029500.36022.008 від 09 жовтня 2013 року, договір застави майнових прав на грошові кошти за господарчими договорами № ZXN029500.36022.011 від 09 жовтня 2013 року, договір застави обладнання № ZXD029500.116272.004 від 09 жовтня 2013 року, договір застави майнових прав на знак для товарів і послуг № ZXN029500.2116.007 від 09 жовтня 2013 року, договір поруки № РХ029031.2114.005 від 09 жовтня 2013 року, договір поруки № РХ029031.2115.006 від 09 жовтня 2013 року, договір поруки № РХ029031.2116.008 від 09 жовтня 2013 року, договір поруки № РХ029031.2112.004 від 09 жовтня 2013 року (п.2.2 Кредитного договору).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони не могли передбачити у майбутньому, з усією обачністю та добросовісністю, різкого погіршення умов ведення господарської діяльності в регіоні місцезнаходження позивача, зокрема масові заворушення, захоплення будівель державних установ, проведення бойових та військових дій, а тому в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, і що істотна зміна обставин відбулася до спливу строку виконання зобов'язання позивачем.

При цьому суд врахував, що предметом спору по справі є не звільнення позивача від відповідальності, а внесення змін до договору, яке може відбуватись навіть після настання строку виконання зобов'язань, погодившись з доводами позивача, що у зв'язку з істотною зміною обставин, подальше виконання договору, без відповідних змін, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки позивач та відповідач знаходяться в різних економічно-соціальних умовах.

Оскільки з ОСОБА_2 на підставі рішення суду стягнута заборгованість по виплаті грошових коштів по спірному кредитному договору станом на 12 грудня 2014 року в сумі 5545737 грн., яке не скасовано, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині відстрочення виконання зобов'язання - з грудня 2014 року по грудень 2015 року включно з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку договору.

З таким висновком суду погодитися не можна враховуючи наступне.

Спір між сторонами виник з тих причин, що на думку позивача, внаслідок загострення соціальної та економічної ситуації на сході України та проведенням антитерористичної операції сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання кредитного договору на умовах, які було погоджено сторонами при його укладенні, тому на підставі статті 652 ЦК України виникла необхідність для внесення змін до кредитного договору.

При ухваленні рішення судом враховано, що Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Постановою Верховної Ради України від 16 квітня 2014 року № 1215-УІІ «Про заяву Верховної Ради України щодо захисту конституційних прав військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та інших працівників органів внутрішніх справ України, які беруть участь у антитерористичній операції, направленій на захист незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, мирного життя українських громадян» визнано проведення антитерористичної операції на сході України та закликано громадян України, які мають бажання , у цей скрутний час вступати до лав Збройних Сил України, Національної гвардії України та підрозділів Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введено в дію деякі заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно довідки № від 21 вересня 2015 року ОСОБА_2 взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення - в м.Маріуполь (а.с. 21 - 26, 28).

Відповідно до вимог ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінено або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна умов є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому ч.2 ст.652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання чи зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Згідно ч.4 ст.652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні данні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В порушення вимог ст.212 - 214 ЦПК України, суд першої інстанції обмежився констатацією лише двох умов для зміни договору, передбачених пунктами 1, 3 ч.2 ст.652 ЦПК України, не встановивши, зокрема того, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися (п.2 ч.2 ст.652 ЦК України), а також того, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона ( п.4 ч.2 ст.652 ЦК України).

Адже позивач в позовній заяві посилається на існування згаданої умови (п.2 ч.2 ст.652 ЦК України), наявність якої, між тим, судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував відсутність усієї сукупності передумов для внесення змін до кредитного договору відповідно до положень ч.2 ст.652 ЦПК України.

Крім того, рішення суду взагалі не містить обґрунтування наявності передбачених ч.4 ст.652 ЦК України виняткових випадків для зміни кредитного договору за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що не врахувавши в повному обсязі приписи ч.2, ч.4 ст.652 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про одночасну наявність всіх передбачених законом 4 умов для виняткової зміни кредитного договору за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд не звернув уваги на те, що 08 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до Кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року щодо періоду сплати комісії та відсотків (а.с.116), а 05 травня 2014 року між сторонами укладена додаткова угода № 2 до цього кредитного договору щодо періоду сплати комісії та щодо користування кредитними коштами, відповідно до якої п.2.5. Кредитного договору викладено в іншій редакції, а саме змінений графік зменшення ліміту кредитної лінії (а.с.117).

Звертаючись в суду в жовтні 2015 року з позовом про внесення змін до кредитного договору, позивачка зазначала, що не здійснює платежі за цим договором з травня 2014 року. (а.с.1-6).

Задовольняючи частково зазначений позов, суд також не звернув уваги на ці обставини, та ухвалив рішення про внесення змін до договору за період, строк виконання зобов'язань по якому вже настав.

Посилання позивача на Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є також безпідставним, оскільки відповідно до положень цього Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводиться антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Більш того, судом також не прийнято до уваги, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 27 листопада 2014 року № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», повноваження якого в подальшому продовжені до дня отримання Фондом рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, під час дії якої не здійснюються: зарахування зустрічних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін, поєднання боржника і кредитора в одній особі (а.с.108 - 115).

Відповідно до вказаних обставин та положень Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «ВБР» не має можливості укладати з позичальником додаткові угоди.

Більш того, постановою Правління Національного банку України від 21 грудня 2015 року № 914 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «ВБР». У зв'язку з чим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року № 234 розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВБР» з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року включно (а.с.176 -178).

Враховуючи зазначене та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,213,214 ЦПК України, ст.ст. 651, 652 ЦК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «ВБР» про внесення змін до п. 2.5 Кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року, укладеного між нею та ПАТ «ВБР» в частині відстрочення виконання зобов'язання за період з червня 2014 року по грудень 2015 року з наступним збільшенням щомісячних виплат до закінчення строку Кредитного договору.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга ПАТ «ВБР», в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР», підлягає задоволенню, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з позивача ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» у відшкодування витрат понесених по оплаті судового збору підлягають стягненню 535 грн.92 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» Косенко Ірини Олександрівни задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» про внесення змін до кредитного договору № MKLVF1.116272.003 від 09 жовтня 2013 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» () у відшкодування судового збору 535 гривень 92 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.І.Песоцька

В.М.Барков