Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Лаврушин О.М.

за участю секретаря Верній М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропіллі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції і ОСОБА_2, про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини мотивуючи тим, що з 1 березня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

1 січня 2016 року в м.Харцизьк Донецької області народила доньку ОСОБА_3.

1 січня 2016 року їй було видано медичне свідоцтво про народження №7/5 з печаткою комунальної установи «Центральна міська лікарня м.Харцизьк».

12 січня 2016 року в м.Харцизьк їй видали свідоцтво про народження доньки.

Посилаючись на положення ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» заявниця вказує, що медичне свідоцтво про народження №7/5 від 1 січня 2016 року та свідоцтво про народження доньки ОСОБА_3, видане 12 січня 2016 року та засвідчене печаткою Харцизького міського відділу записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки, Серія ДНР №006201 є недійсними та такими, що не створюють правових наслідків, а тому заявниця просить встановити факт народження її дитини в судовому порядку.

Заявниця в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Представник заявниці ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги надав електронного листа про розгляд справи у його відсутність, вимоги заявниці підтримує.

Заінтересована особа - начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області надала письмово листа, про розгляд справи у її відсутність, заперечень по справі не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 також надав письмового листа, в якому проти задоволення вимог заявниці не заперечує і просить розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підтвердження факту народження дитини, заявницею додано до заяви: медичне свідоцтво про народження №7/5 з печаткою комунальної установи «Центральна міська лікарня м.Харцизьк» від 1 січня 2016 року, свідоцтво про народження ОСОБА_3, видане 12 січня 2016 року та засвідчене печаткою Харцизького міського відділу записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки, Серія ДНР №006201 і свідоцтво про одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_5.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст.ст.57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження дитини в певний час і за певних обставин.

Однак, всупереч наведених норм чинного законодавства, заявницею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б встановити факт народження дитини заявниці в судовому порядку.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Надані заявницею: медичне свідоцтво про народження №7/5 з печаткою комунальної установи «Центральна міська лікарня м.Харцизьк» від 1 січня 2016 року і свідоцтво про народження ОСОБА_3, видане 12 січня 2016 року та засвідчене печаткою Харцизького міського відділу записів актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної республіки, Серія ДНР №006201, видані на тимчасово окупованій території, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту народження дитини заявниці, оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків.

Прізвища та контактні дані свідків, які б могли підтвердити факт народження дитини заявницею суду повідомлені не були, з клопотанням про виклик даних свідків до суду для допиту або про витребування додаткових доказів заявниця та її представник не зверталися та й взагалі не скористалися своїм правом приймати участь у судовому засіданні та додатково обґрунтувати свою заяву.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 "Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області" та "Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області", відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. У зв'язку з відсутністю можливості, під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану цих відділів. Станом на 01.12.2014р. переміщені відділи державної реєстрації актів цивільного стану не приступили до виконання своїх повноважень. У зв'язку з цим, факт пред'явлення оформлених від їх імені після 01.12.2014р. документів про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчитиме про видачу цих документів не територіальними органами Міністерства юстиції України. Недійсність даних документів усвідомлює і сама заявниця, зазначаючи про це у своїй заяві по встановлення факту народження в судовому порядку, однак, звертаючись до суду із даною заявою, будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт народження її доньки, не надала, зокрема, не звертаючись із клопотанням про виклик свідків або витребування додаткових доказів.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, як необґрунтованої.

На підставі Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України " та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції і ОСОБА_2, про встановлення факту народження дитини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий

Суддя О.М. Лаврушин

25.02.2016