Справа № 297/295/16-ц
Ухвала

про забезпечення позову

03 березня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою в сумі 496 596 гривень та судових витрат.

02 березня 2016 року позивач звернулася до Берегівського районного суду із заявою про забезпечення вищевказаного позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачів, грошові кошти, що знаходяться в них або в інших осіб, та заборони розпоряджатися своїм майном цивільно-правовими угодами до погашення заборгованості. Заява мотивована тим, що відповідачі відмовляються добровільно повертати борг та, крім того, погрожують продати майно. У зв'язку з цим у позивача є підстави ввжати, що відповідачі можуть розпорядитися майном до виконання судового рішення, що утруднить чи зробить неможливим його виконання.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надхдження без повідомлення відповідача та інших осіб, які берутьт участь у справі.

У відповідності до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 152 ЦПК України, одними з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії розписки, даній ОСОБА_2, вона отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 45 тисяч доларів США та 550 євро. Ні в матеріалах справи, ні в заяві про забезпечення позову не містяться докази того, що відповідач ОСОБА_3 отримував кошти в позику від ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 Ф звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 496 596 гривень, як встановлено з наданих позивачем на підтвердження своїх вимог доказів, між сторонами дійсно виник спір, та у разі задоволення чи часткового задоволення позову, може існувати загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, суд вважає заяву про забезпечення позову задоволити частково, а саме накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать тільки відповідачеві ОСОБА_2 і знаходяться в неї або в інших осіб.

Крім того, відповідно до п. 1.4 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви про забезпечення позову справіляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що, відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» становить 275, 60 гривень, тоді як заявник ОСОБА_1 за подання заяви про забезпечення позову сплатила 551, 20 гривень, що підтверджується квитанцією № 22 від 02 березня 2016 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 2 цієї статті судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі переплаченої суми, яка складає 275, 60 гривень.

Керуючись п. 1.4 ч. 2 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 197, 208-210 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все майно та кошти, що належать на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повернути ОСОБА_1 переплачений судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок, сплачений на розрахунковий рахунок 0005, згідно квитанції № 22 від 02 березня 2016 року.

Ухвала підлягає виконанню в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Копії ухвали для виконання направити начальнику відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п'яти днів з дня отримання її копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому.

С Суддя: ОСОБА_4.