Справа №463/4380/14-ц
Провадження №2/463/304/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря Коник О.Б.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернувся з позовом в суд до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору банківського обслуговування №ВLаЖГА00023189 від 30.03.2011 року за умовами якого позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 12500 гривень, строком по 30 березня 2014 року включно із сплатою за користування кредитом 15% річних. Згідно п.1.6. кредитного договору за обслуговування кредиту встановлено щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідач ОСОБА_2 зобов»язалась повернути банку кредит та сплатити плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором. Однак, всупереч умовам договору, а саме п.п.3.3.2 відповідач ОСОБА_2 кредит не погашає та не сплачує відсотки. У зв»язку з наведеним просить стягнути з позичальника заборгованість в сумі 11 166,62 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 11073,46, та комісії 93,16 грн. Тому просить позов задоволити.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не з»явився,08 лютого 2016 року до суду надійшла заява про проведення розгляду справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила,що на виконання умов кредитного договору відповідачем було оплачено 9709,75 грн. Зазначила,що позивачем нараховується комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1,75% , проте у договору кредиту не зазначено які саме послуги надаються позивачу за вказану комісію. Тому вважає,що таку комісію незаконною, а грошові кошти, які банк зараховував за її сплату слід перерахувати та зарахувати на сплату тіла кредиту. Вважає, що до оплати відповідачем на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 6856,47 грн., і дану суму позивач визнає, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що 30.03.2011 року між позивачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачкою ОСОБА_2І було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00023189 за умовами якого позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 12500 гривень, строком по 30 березня 2014 року включно із сплатою за користування кредитом 15% річних. Згідно п.1.6. кредитного договору за обслуговування кредиту встановлено щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідач ОСОБА_2 зобов»язалась повернути банку кредит та сплатити плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених кредитним договором (а.с.4-11).

Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір встановив певні права та зобовязання сторін.

Ст. 526 ЦК України регламентує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Встановлено, що позивачем належно виконано умови договору, а саме банк надав позичальнику у кредит грошові кошти у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії.

У відповідності до вимог п.3.3.2 позичальник зобов»язався щомісячно, до дати встановленої у графіку погашення заборгованості по кредиту та відсотках. Повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

З наявного матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором№ВLаЖГА00023189 від 30.03.2011 року заборгованість відповідачки ОСОБА_2 перед позивачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» становить 11 166,62 грн. та складається з заборгованості по кредиту в сумі 11073,46 грн. та комісії в сумі 93,16 грн.(а.с.3).

Згідно з п.1.6 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлюється у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої згідно п.4 договору становить 1,75 % (а.с.4-11).

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року по справі №6-16468св14 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив:

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відтак суд приходить до висновку про те,що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту позивачем не зазначено які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Крім того суд звертає увагу на те, що позивачем не представлено розрахунку в яких розмірах грошові кошти оплачені відповідачкою на погашення заборгованості по кредиту зараховувались на оплату комісії, та на оплату тіла кредиту. Згідно представлених суду квитанцій (а.с.134-141) вбачається, що на погашення заборгованості по кредиту відповідачкою ОСОБА_2 оплачено 9709, 75 грн., згідно представленого представником відповідача розрахунку заборгованості за договором банківського обслуговування № ВLаЖГА00023189 від 30.03.2011 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 6856,47 грн., і саме дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, так як позивачем не представлено доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача саме в заявленому позивачем розмірі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1052, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3 (ПАТ ОСОБА_3)» заборгованість за кредитним договором №BLаЖГА00023189 від 30.03.2011 року в сумі 6856 (шість тисяч вісімсот п»ятдесят шість) гривень, 47 копійок та 243 (двісті сорок три) гривні, 60 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.