Справа № 159/4966/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-ц/773/556/16 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Завидовської-Марчук О.Г.,

з участю:

секретаря - Концевич Я. О.,

представників позивача - Крючкова В.О., Науманна-Носовського А.,

представника відповідача - Шевчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за клопотанням Фірми «Науманн Машини і Палети» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, за апеляційною скаргою Фірми «Науманн Машини і Палети» на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від19 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання Фірми «Науманн Машини і Палети» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - розпорядження запобіжних заходів Арбітражного суду Торгово-Промислової палати Хайльбронн-Франкен та Німецького інституту арбітражу (DIS) від 13 липня 2015 року, яким вжито запобіжних заходів у справі, що знаходиться на розгляді вказаного суду, за арбітражним позовом Фірми «Науманн Машини і Палети» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брума» про зобов'язання передати отримане технічне обладнання та установки, сплати штрафу та відшкодування збитків.

Не погоджуючись із даною ухвалою, Фірма «Науманн Машини і Палети» подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та постановити нову ухвалу - про задоволення клопотання.

В ході апеляційного розгляду даної справи представники позивача Крючков В.О. та Андрій Науманн-Носовський апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав, тоді як представник відповідача Шевчук В.В. просив апеляційну скаргу відхилити з огляду на її безпідставність і залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Фірми «Науманн Машини і Палети» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення іноземного суду про вжиття запобіжних заходів, суд першої інстанції виходив із того, що обставинами справи не встановлено безспірно наявність арбітражної угоди про передачу справи до арбітражу за місцем знаходження позивача, оскільки існує ніким не скасований Договір від 11 січня 2014 року про внесення змін до Контракту № 1 від 06 лютого 2012 року щодо підсудності спорів між сторонами Міжнародному комерційному арбітражному суду при Торгово-промисловій палаті України. Крім того, судом взято до уваги при ухваленні оскаржуваного судового рішення, що відповідача ТзОВ «Брума» не було належним чином повідомлено про арбітражний розгляд справи з питання про вжиття запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах закону.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2014 року Фірма «Науманн Машини і Палети» звернулася до Арбітражного суду Торгово-Промислової палати Хайльбронн-Франкен та Німецького інституту арбітражу (DIS) з арбітражним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брума» з вимогами про зобов'язання передати отримане технічне обладнання та установки, сплати штрафу та відшкодування збитків згідно укладеного між сторонами інвестиційного Контракту № 1 від 06 лютого 2012 року.

Зазначеним Арбітражним судом 13 липня 2015 року видано розпорядження про застосування у даній справі запобіжних заходів щодо майна арбітражного відповідача ТзОВ «Брума», яким накладено майновий арешт на всі активи ТзОВ «Брума», заборонено цьому товариству розпоряджатися, продавати, дарувати, відчужувати або вчиняти будь-які інші дії щодо наданого йому позивачем технічного обладнання та установок, а також заборонено продавати (передавати, відвантажувати) вироблені ТзОВ «Брума» піддони третім особам.

16 вересня 2015 року Фірма «Науманн Машини і Палети» звернулася до Ковельського міськрайонного суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вказаного розпорядження запобіжних заходів Арбітражного суду Торгово-Промислової палати Хайльбронн-Франкен та Німецького інституту арбітражу (DIS) від 13 липня 2015 року.

Згідно довідки Арбітражного суду розпорядження запобіжних заходів вступило у юридичну силу відразу і підлягає негайному виконанню (а.с.30-31).

Разом з тим, Фірма «Науманн Машини і Палети» також просила Ковельський міськрайонний суд вжити заходи забезпечення позову відповідно до ч.1 ст.394 ЦПК України, що було судом задоволено ухвалою від 02 жовтня 2015 року та накладено арешт на всі активи і банківські рахунки ТзОВ «Брума», заборонено товариству розпоряджатись наданим йому Фірмою «Науманн Машини і Палети» технічним обладнанням та установками, а також заборонено продавати /передавати/ відвантажувати вироблені ним піддони третім особам. Зазначена ухвала судом звернута до виконання, про що свідчать відповідні документи виконавчого провадження, та заходи забезпечення позову зберігаються чинними до вступу в законну силу даної оскаржуваної ухвали. Тобто, на час вирішення судом питання про можливість визнання та надання дозволу на примусове виконання розпорядження іноземного арбітражного суду в Україні Ковельським міськрайонним судом фактично було здійснено такі ж запобіжні заходи, як просив позивач.

Відповідно до ч.1 ст.390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно винесене, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується.

Судом взято до уваги, що 22 серпня 1960 року Україною ратифікована Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень від 1958 року (далі - Конвенція), учасницями якої наряду з іншими державами є також Україна і Німеччина.

Відповідно до ст.2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958), яка ратифікована Україною, термін «арбітражне рішення» включає як рішення, постановлені арбітрами, призначеними в кожній окремій справі, так і рішення, постановлені постійними арбітражними органами, до яких звернулися сторони. Сторонами у таких справах можуть бути і фізичні, і юридичні особи.

Статтею 3 зазначеної Конвенції передбачено, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов'язкові і виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де проситься визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених в нижченаведених статтях.

Відповідно до ст. 5 Конвенції у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно направлено, тільки якщо ця сторона надасть компетентній владі по місцю, де запрошується визнання і приведення до виконання, докази того, що:

a) сторони в угоді, вказаній в статті II, були по застосованому до них закону, в якійсь мірі недієздатними або угода недійсна за законом, якому сторони піддали цю угоду, а при відсутності такої вказівки, за законом країни, де рішення було винесене, або

b) сторона, проти якої винесене рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражне слухання або з інших причин не могла надати свої пояснення, або

c) вказане рішення винесене у спорі, не передбаченому або такому, що не підпадає під умови арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить постанову з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що якщо постанова з питань, що охоплюються арбітражною угодою чи застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою чи застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанову з питань, які охоплюються арбітражною угодою чи арбітражним застереженням, може бути визнана та приведена до виконання, або

d) склад арбітражного органу чи арбітражний процес не відповідали угоді сторін або, при відсутності такого, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або

e) рішення ще не є остаточним для сторін або було скасоване або призупинене виконанням компетентною владою країни, де воно було ухвалене, або країни, закон якої застосовувався.

У визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запрошується визнання та приведення до виконання, знайде, що:

a) об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або

b) визнання та приведення до виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Як вбачається з матеріалів провадження, між сторонами у справі дійсно існує спір щодо виконання умов інвестиційного Контракту № 01 від 06.02.2012 року. Пунктом 12.1 договору було обумовлено арбітражну угоду щодо підсудності спорів між сторонами, а саме передбачено, що спори з приводу виконання даного договору підлягають вирішенню арбітражним судом за місцезнаходженням позивача.

Між тим, відповідачем надано суду Договір, укладений 11 січня 2014 року, із зміненою редакцією вказаного пункту 12.1 Контракту, тобто зміни відбулися ще до звернення позивача з арбітражним позовом. Попри сумніви сторони позивача в правомірності та дійсності внесених змін до арбітражної угоди, до компетенції суду в межах даного провадження не входить вирішення питань щодо вказаних правовідносин.

Отже, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що безспірної арбітражної угоди між сторонами у справі не існує, оскільки апелянтом не надано рішення державного суду про визнання недійсною редакції п.12.1 Контракту №01 від 06.02.2012 року, а отже відсутні підстави для примусового виконання рішення Арбітражного суду Торгово-Промислової палати Хайльбронн-Франкен та Німецького інституту арбітражу (DIS).

Разом з тим, суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що про розгляд питання щодо застосування запобіжних заходів відповідач ТзОВ «Брума» не був належним чином повідомленим у встановленому цивільно-процесуальному порядку, тобто за процедурою, визначеною країною, де має виконуватися судове рішення іноземного суду.

Однак, враховуючи вищенаведені мотиви щодо відсутності арбітражної угоди, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду з приводу належного вручення документів іноземного арбітражу та повідомлення відповідача про арбітражний позов не впливають на законність оскаржуваної ухвали про відмову у задоволенні клопотання Фірми «Науманн Машини і Палети».

Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі було закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції дано належну правову оцінку вищевикладеним обставинам і з дотриманням вимог ст.ст.154 ч.6, 390 ч.1, ст.394, ст.395 ЦПК України вирішено питання про визнання та виконання рішення іноземного суду у вигляді розпорядження про запобіжні заходи та щодо скасування раніше постановленої цим же судом ухвали про забезпечення позову Фірми «Науманн Машини і Палети» .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача Фірми «Науманн Машини і Палети» відхилити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді