АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов'язання передати в управління нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 29.10.2007 року, між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником прав кредитора якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено Кредитний договір № ML - 009/388/2007 згідно умов якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти у розмірі 90 000,00 доларів США із сплатою 3,49% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки №PCL-009/388/2007, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві власності.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, в наслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 92 805,90 доларів США та 7 127 558,76 грн., позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є нерухоме майно для задоволення грошових вимог, шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», стягнути судові витрати та зобов'язати відповідача передати квартиру АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому надати право: а) заміняти замки, охоронні пристрої та обладнання; б) отримувати в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, нотаріусів, будь-які документи, необхідні для здійснення управління предметом іпотеки за рішенням суду; в) укладати, змінювати, розривати договори найму (оренди) предмету іпотеки, управляти майном, зберігати та охороняти його; г) отримувати орендні, будь-які інші платежі з управління предметом іпотеки з направленням їх на погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 009/388/2007 від 29.10.2007 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2015 року даний позов задоволено частково.

На задоволення грошових вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», які виникли із заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-009/388/2007 від 29.10.2007 року, яка складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 84 999,90 доларів США, що еквівалентно 1 788 507,12 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 7 806, доларів США, що еквівалентно 164 248,69 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 28.05.2014 року по 28.05.2015 року у розмірі 1 788 507,12 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PCL-009/388/2007 від 29.10.2007 року, а саме : на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження у порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У решті позову відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ухвалення в цій частині нового про задоволення цих позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процессуального права, помилковість висновків суду. Зазначає, що право іпотекодерджателя отримати іпотечне майно в управління передбачене ст.34 Закону України «Про іпотеку». Відмовляючи в задовленні позовних вимог в цій частині,суд не урахував цих вимог закону та того, що право отримати іпотечне майно в управління передбачено і самим договором іпотеки, який підписаний сторонами та є обов'язковим до виконання.

До суду апеляційної інстанції представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» двічі не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчать звортні поштові повідомлення долучені до справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала її повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 29.10.2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником прав кредитора якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Кредитний договір № ML - 009/388/2007, згідно умов якого відповідачу було надано у кредит грошові кошти у розмірі 90 000,00 доларів США із сплатою 3,49% річних на строк у 366 днів.

Кредитні кошти надавались Банком на підставі Кредитної заявки Позичальника від 29 жовтня 2007 року їх шляхом перерахування з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку.

25 лютого 2009 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено процентну ставку на фіксовану на період з 25 лютого 2009 року до 26 квітня 2009 року в розмірі 7,00 % річних, а на період з 27 квітня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 3,76% річних та FIDR.

25 травня 2009 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовану процентну ставку на період з 25 травня 2009 року по 25 жовтня 2009 року в розмірі 6,50 % річних. Сторони погодили також ,що на період з 26 жовтня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 4,43% річних та FIDR.

9 жовтня 2009 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було встановлено підвищення процентної ставки у випадку порушення Позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених умовами Кредитного договору.

24 листопада 2009 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовану процентну ставку на період з 25 листопада 2009 року до 26 квітня 2010 року в розмірі 6,50 % річних. На період з 26 квітня 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 4,85% річних та FIDR.

18 травня 2010 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовану процентну ставку на період з 25 травня 2010 року до 24 серпня 2010 року в розмірі 6,50 % річних. На період з 25 серпня 2010 року до 24 лютого 2011 року в розмірі 12,74 % річних. На період з 25 лютого 2011 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 5,24% річних та FIDR.

4 листопада 2010 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було встановлено підвищення процентної ставки у випадку порушення Позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених умовами Кредитного договору.

17 листопада 2010 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовану процентну ставку на період з 25 листопада 2010 року до 24 лютого 2011року в розмірі 6,50 % річних. На період з 25 лютого 2011року до 24 серпня 2011року в розмірі 13,16 % річних,на період з 25 серпня 2011 року до повного виконання боргових зобов'язань визначена плаваюча процентна ставка в розмірі 5,66% річних та FIDR.

16 березня 2011 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовано процентну ставку на період з 25 березня 2011року до 26 червня 2011року в розмірі 6,50 % річних; на період з 27 червня 2011року до 25 грудня 2011року в розмірі 12,53 % річних; на період з 26 грудня 2011 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 6,03% річних та FIDR.

14 липня 2011 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було змінено фіксовану процентну ставку на період з 25 липня 2011року до 24 листопада 2011року в розмірі 6,50 % річних; на період з 25 листопада 2011року до 24 травня 2011року в розмірі 13,03 % річних; на період з 25 травня 2012 року до повного виконання боргових зобов'язань буде діяти плаваюча процентна ставка в розмірі 6,53% (шість цілих п'ятдесят три сотих відсотка) річних та FIDR.

28 грудня 2012 року між Відповідачем та Позивачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було встановлено підвищення процентної ставки у випадку порушення Позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених умовами Кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1, був укладений договір іпотеки №PCL-009/388/2007, предметом якого стала належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1.

ЗАТ «ОТП Банк» виконав свої зобов'язання перед відповідачем, надавши йому у кредит грошові кошти в розмірі 90 000,00 доларів США.

Дана обставина відповідачем не заперечувалася. Крім того,факт надання кредиту підтверджується наявною у матеріалах справи копією кредитної заявки від 29 жовтня 2007 року.

Проте відповідач умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування ним належним чином не виконував.

Вимогою від 04.08.2014 року кредитор повідомив позичальника про неналежне виконання останнім грошових зобов`язань із своєчасного повернення отриманих кредитних коштів і плати за користування ними, що випливають із кредитного договору № ML-009/388/2007 від 29.10.2007 року, наявність заборгованості та запропонував сплатити її (а.с. 86).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено , якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається ( ст.ст. 525-526 ЦК України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Оскільки вимоги банку у позасудовому порядку задоволені не були, банк звернувся до позичальника з позовом про повернення кредитної заборгованості, яка складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 84 999,90 доларів США,що еквівалентно 1 788 507, 12 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 7 806 доларів США, що еквівалентно 164 248, 69 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 28.05.2014 року по 28.05.2015 року у розмірі 7 127 558, 76 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року у справі № 759/15921/14-ц вказаний позов задоволено частково,стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML-009/388/2007 від 29.10.2007 року в розмірі 92 805,92 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку 1 169 981, 59 гривень, пеню в розмірі 2 000 000,00 гривень, що разом складає 3 169 981, 59 гривень .

За правилами частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки виконання зобов'язань позичальника було забезпечено іпотекою належної йому на праві власності квартири, позивач мав право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості .

На виконання Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд відстрочив виконання рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечну квартиру.

В цій частині рішення суду не оскаржується і відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Звертаючись із даним позовом позивач просив також зобов'язати відповідача передати квартиру АДРЕСА_1 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому надати право: а) заміняти замки, охоронних пристроїв та обладнання; б) отримувати в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, нотаріусів, будь-які документи, необхідні для здійснення управління предметом іпотеки за рішенням суду; в) укладати, змінювати, розривати договори найму (оренди) предмету іпотеки, управляти майном, зберігати та охороняти його; г) отримувати орендні, будь-які інші платежі з управління предметом іпотеки з направленням їх на погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 009/388/2007 від 29.10.2007 року.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині передачі в управління кредитора предмету іпотеки ,суд вважав,що передана в іпотеку квартира до часу її реалізації, є місцем проживання відповідача і його родини,які не позбавлені права на користування нею на період дії мораторію ,питання про їх виселення не вирішувалося й тому вона не може бути передана позивачу в управління для здійснення господарської або іншої діяльності,зазначеної у ст. 34 Закону України «Про іпотеку» .

Такий висновок суду є правильним,належним чином вмотиваним і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Статтею 34 Закону України «Про іпотеку» визначено можливість передачі в управління предмету іпотеки, яким можуть бути різні види об'єктів нерухомого майна, у тому числі й ті, що можуть бути використані у процесі виробництва продукції, надання підприємницьких послуг та іншого виду комерційної діяльності.

Проте,у даному випадку ,з огляду на те ,що за своїм призначенням предмет іпотеки є жилим приміщенням і використовується відповідачем та його родиною для їх проживання,тобто квартира не є вільною,вона не може використовуватися для здійснення господарської діяльності та бути безпосереднім засобом отримання продукції та доходів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/8941/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3109/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.