АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Ніна Йосипівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк Валерія Анатоліївна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1255/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна, в якому, з урахуванням заяви про уточнення заявлених вимог (т.2 а.с.126-128) просила визнати недійсними довіреність від 07 грудня 2010 року, договір купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Леонтьевою Н.Й. та зареєстрований в реєстрі за № 2580, договір купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Атаманюк В.А., за яким право власності на квартиру перейшло від ОСОБА_10 до ОСОБА_4 та витребувати у відповідачів на її користь квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею вказаної квартири, з травня 2001 року постійно проживає у Сполучених Штатах Америки. В 2010 році її було протиправно позбавлено права власності на вищевказану квартиру шляхом її продажу на підставі довіреності на ім'я ОСОБА_5, жодних дій на виникнення у останнього повноважень на представництво її інтересів вона не вчиняла, а тому квартира вибула з її володіння поза її волею, а укладені договори купівлі-продажу є недійсними.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1, проте, внаслідок шахрайських дій у 2010 році її було протиправно позбавлено права власності на вищезазначену квартиру шляхом її продажу на підставі довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5, яку ОСОБА_2 не підписувала.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14, які діють в її інтересах, апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_15 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., представник Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. просили розглядати справу за їх відсутності, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції не виконані.

Суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та необґрунтованої відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про відмову в заявлених вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала свого процесуального обов'язку та не довела суду, що квартира вибула з її володіння поза її волею.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 грудня 1990 року між ОСОБА_2 та ВО «Київміськстройматеріали» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.4, а.с.47-50).

Право власності ОСОБА_2 на 167/1000 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації( т.4, а.с.47-50). Даний договір до теперішнього часу є чинним. Оригінал правовстановлюючого документу оглянуто судом апеляційної інстанції.

Крім того, вказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08 листопада 2010 року відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації, розпорядження № 268 (т.1, а.с.10-11, 17).

30 грудня 2010 року ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності, посвідченої 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПеревертуномО.Ю., діяв ОСОБА_5, продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 30 грудня 2010 року (т.1, а.с.14-16, т.4, а.с.35).

Також з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12 квітня 2013 року вбачається, що від ОСОБА_2 право власності на квартиру перейшло та зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 грудня 2010 року (т.1, а.с.12-13).

У подальшому спірна квартира неодноразово перепродавалась ОСОБА_9, ОСОБА_10 та 21 листопада 2015 року була придбана в останньої ОСОБА_4

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 грудня 2010 року, ОСОБА_5, діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. (т.1, а.с.14-16, т.4, а.с.35).

За правилами ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 245 ЦК України встановлено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельних ділянок, цілісних (єдиних) майнових комплексів, житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

Отже, презюмується, що довіреність на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна вважається правомірною, якщо вона особисто підписана особою, яка цю довіреність видає, нотаріально посвідчена, при цьому свідченням волевиявлення вважається саме підпис на довіреності, а у випадку заперечення власного волевиявлення на видачу довіреності особа повинна довести, що цей правочин вчинено поза її волею.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ( ст.58 ЦПК України).

Відповідно до наданих суду апеляційної інстанції показань ОСОБА_2, допитаної у якості свідка, остання з серпня 1991 року проживає на території Сполучених Штатів Америки, є громадянкою США, після виїзду за межі України відвідувала Київ лише в травні 2001 року, в подальшому з 2001 року по 2015 рік територію Сполучених Штатів не залишала, до України не прилітала, жодних довіреностей на відчуження спірної квартири не видавала. Також зазначила, що страждає на емболію легенів, на протязі тривалого часу через заборону лікарів взагалі була позбавлена можливості користуватися літаками.

Показання свідка ОСОБА_2 узгоджуються з відомостями Державної прикордонної служби України, відповідно до яких ОСОБА_2 протягом п'яти останніх років перетинала кордон України лише 14 січня 2015 року та вилетіла з України 22 січня 2015 року (т.3, а.с.36).

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться письмові пояснення ОСОБА_5 від 14.10.2014, надані суду першої інстанції за місцем відбування покарання, в яких він зазначив, що з громадянкою ОСОБА_2 він не знайомий, будь-яких грошей на підставі довіреності за продаж квартири не отримував (т.2, а.с.93).

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 було надано довідку корпорації економічного розвитку Bushwick(BEDC), роботодавця ОСОБА_2, яка доводить що в той період, коли в м. Києві від її імені видавалась довіреність, у тому числі, на продаж її квартири за адресою: АДРЕСА_1 у нотаріуса Перевертуна О.Ю., вона перебувала в місті Брукліні штату Нью-Йорк і виконувала свої обов'язки хатньої робітниці з понеділка, 06 грудня 2010 року по суботу, 11 грудня 2010 року, включно, що підтверджується роздруківкою із бази даних роботодавця, доданої до довідки. Відповідні документи, надані позивачем, були прийняті колегією суддів відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України в якості нового доказу, оскільки вони не були надані суду першої інстанції з поважних причин.

Таким чином, на момент посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5 від 07 грудня 2010 року, ОСОБА_2 не перебувала на території України, що свідчить про те, що остання не могла поставити свій підпис на вказаній довіреності.

Зазначена обставина дає підстави вважати, що довіреність видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_5, посвідчена 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., є недійсною, а тому не створює юридичних наслідків.

Враховуючи, що волевиявлення на відчуження спірної квартири у ОСОБА_2 не було, договір купівлі-продажу квартири, укладений 30 грудня 2010 року між ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було вчинено з використанням недійсної довіреності, то такий договір підлягає визнанню недійсним.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними довіреності від 07 грудня 2010 року, договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2010 року та витребування квартири з незаконного володіння, ОСОБА_2 надала належні докази, якими обґрунтовує свої вимоги. Натомість, відповідачі не спростували обставини, викладені у позовній заяві та не надали доказів того, що оспорювані договори було укладено з дотриманням чинного законодавства і вони не є недійсними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання довіреності від 07 грудня 2010 року та договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2010 року недійсними.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Атаманюк В.А., за яким право власності на квартиру перейшло від ОСОБА_10 до ОСОБА_4, задоволенню не підлягають.

При цьому, квартира АДРЕСА_1 підлягає витребуванню із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Таким чином, рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун Олександр Юрійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Ніна Йосипівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк Валерія Анатоліївна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання генеральної довіреності, договорів купівлі-продажу недійсними, витребування майна задовольнити частково.

Визнати довіреність від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном ОлександромЮрійовичем 07 грудня 2010 року за реєстровим номером 1186, недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_2, в інтересах якої діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Ніною Йосипівною та зареєстрований в реєстрі за номером 2880, недійсним.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що складається з 2 (двох) жилих кімнат, загальною площею - 54,0 (п'ятдесят чотири) кв.м., в тому числі житловою - 31,40 (тридцять одна ціла сорок сотих) кв.м.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова