Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2016 Справа №607/4987/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І.;

- за участю представника позивача ОСОБА_1,

- відповідача та його представника ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 156700грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2014р. відповідач ОСОБА_4 отримав (позичив) у позивача грошові кошти в сумі 156700 грн. На підтвердження факту отримання відповідачем вищевказаної суми свідчить договір №26122014 про надання безпроцентної позики. Позика не повернута ні до 28.12.2014р., як це передбачено договором, ні станом на день звернення із позовом до суду. А тому просить стягнути із відповідача суму боргу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив врахувати висновок експертизи, згідно якого неможливо встановити ким виконано підпис на звороті договору. Також, договір в дійсності не укладався, відповідача ввели в оману.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

26 грудня 2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно п.1.1, п. 2.1 якого позикодавець ОСОБА_3 передав, а позичальник ОСОБА_4 прийняв у власність 156700 грн. та зобов»язався повернути таку саму суму грошових коштів в порядку та на умовах, визначених цим договором. Також договором встановлено, що факт передачі грошей засвідчується підписанням цього договору.

Станом на день розгляду справи відповідач суми боргу позивачу не повернув.

Висновком почеркознавчої та судово - технічної експертизи документів №295/296/15-22 встановлено, що підпис ОСОБА_4 у правому нижньому кутку на лицевому боці договору безпроцентної позики від 26.12.2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виконано ОСОБА_4. Встановити, ким - ОСОБА_4 чи іншою особою виконано підпис від імені ОСОБА_4 у графі «позичальник» на звороті договору безпроцентної позики від 26.12.2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку (а саме, виявлених збігів недостатньо для висновку про виконання цього підпису ОСОБА_4 Більшої кількості збігів (або суттєвих розбіжностей) виявити не вдалося з огляду на складну будову підпису (зокрема, через накладання штрихів не вдалося повністю встановити послідовність та напрямок рухів у даному підписі, розташування точок початку та закінчення рухів при виконанні окремих елементів та штрихів). Крім того, зразки підписів ОСОБА_4 відрізняються низьким ступенем виробленості та значною варіативністю. Тому, зважаючи на вказані причини, встановити, ким ОСОБА_4 чи іншою особою виконано цей підпис, не вдається можливим).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи, а відтак необхідність задоволення позову. При цьому, суд виходив із наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статей 1046, 1048 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи встановлені обставини справи, а саме наявність непогашеної відповідачем заборгованості перед позивачем за договором позики від 26.12.2014р., суд вважає позовні вимоги про стягнення із відповідача суми боргу в розмірі 156700грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, так як позовні вимоги задоволені, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1567 грн. судового збору.

Керуючись статтями 3, 10, 57-64, 88, 208-209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 525, 526, 530, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 156700,00 грн. боргу за договором позики від 26.12.2014р.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1567,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук