Номер провадження: 22-ц/785/392/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю органа опіки і піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 9 квітня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 6 серпня 2014 року уклала шлюб зі ОСОБА_4, у шлюбі 23 грудня 2014 року народився син ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_4 Посилаючись на ухилення батька дитини від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, позивач ОСОБА_3 просила на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-5).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2015 року позов задоволено (а.с.131-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, не встановленням обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленим ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх обовязків батька по вихованню, утриманню, лікуванню сина ОСОБА_5, протиправність дій відносно ОСОБА_3 та дитини, тому в інтересах дитини дійшов висновку про позбавлення батьківських прав.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того, суд не повно зясував обставини, що мають значення для справи, що згідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрували шлюб 6 серпня 2014 року (а.с.11,124).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ОСОБА_3 зареєстрована з 22 січня 2014 року та проживає з дитиною в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 (а.с.120).

ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, після припинення сімейних стосунків проживає окремо від дитини (а.с.36,110).

Обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, так батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток тощо.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини (п.2 ч.1ст.164 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків (ст.165 СК України).

Позов ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав подано 9 квітня 2015 року, тобто через три місяці після народження дитини. Вимоги про позбавлення батьківських прав заявлено на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 СК України та обґрунтовано ухиленням від виконання обовязків батька по вихованню, утриманню, лікуванню сина, протиправністю дій відносно неї та дитини, зневажливим ставленням до неї.

В порядку перевірки доведеності обставин, на які посилається ОСОБА_3 в обгрунтування своїх вимог, встановлено наступне.

Відповідно до положень частин 4,5,6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обовязковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору, з яким суд може не погодитися, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

10 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою розглянути питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_6В.(а.с.32, 122).

9 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав (а.с.3-6).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2015 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та, зокрема, зобовязано орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (за місцем реєстрації батька ОСОБА_4Є.) надати висновок щодо розвязання спору про позбавлення батьківських прав (а.с.1).

На виконання ухвали судді в частині надання висновку органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради дано відповідь 21 травня 2015 року, за змістом якої позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обовязки, з огляду на що питання підлягатиме розгляду після повного, всебічного та обєктивного зясування обставин та характеру відносин обох батьків до дитини, в звязку з чим членами ради опіки та піклування одноголосно прийнято рішення про відкладення розгляду питання до зясування фактичного місця проживання ОСОБА_4 та його позиції (а.с.43).

22 червня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Одеського міського голови зі скаргою на дії органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, який не приймає до уваги викладені нею факти та зволікає з надання висновку щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав (а.с.57).

13 серпня 2015 року органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надано прийнятий більшістю голосів висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6 У висновку зазначено, що батьки припинили сумісне проживання, дитина залишилась з матірю; що батько самоусунувся від виховання та утримання дитини, не забезпечує його необхідним харчуванням та ліками, що підтверджено заявою ОСОБА_3 та свідками, має заборгованість по аліментам; вчиняє сварки, висловлюється нецензурною лайкою, за що притягнутий до адміністративної відповідальності; що батько дитини категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, посилається на перешкоди з боку ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною, подання ним позову до суду про визначення способу його участі у вихованні дитини (а.с.66, 67).

Таким чином, орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розвязання спору, однак з таким висновком суд не може погодитися, так як висновок не є обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Орган опіки прийняв до уваги лише доводи ОСОБА_3, не зважив на заперечення ОСОБА_4, не перевірив обставини, на які посилалась ОСОБА_3, фактично дав висновок після оскарження ОСОБА_3 бездіяльності органу в наданні бажаного їй висновку, а не на підставі повного, всебічного, обєктивного зясування обставин та характеру відносин обох батьків як між собою, так і до дитини.

Перевіряючи доводи ухилення ОСОБА_4 від виконання обовязку щодо піклування про здоровя дитини, її фізичний розвиток встановлено наступне.

На час виникнення спору дитині було декілька місяців від народження, відповідно дитина потребувала постійного медичного нагляду. Згідно довідки КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» від 16 лютого 2015 року №81 дитина ОСОБА_6 спостерігається в поліклініці з народження. Доказів знаходження дитини на диспансерному обліку не надано, мають місце посилання на вроджені проблеми, які підлягали лікуванню для запобігання виникненню ускладнень. ОСОБА_4 зазначив, що йому було про це відомо, та він не відмовлявся від лікування дитини у разі необхідності, однак ОСОБА_3 уникала з ним спілкування, не узгоджувала з ним як батьком питання лікування сина. Згідно довідки КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» від 2 червня 2015 року №511 дитина ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в діагностико-боксовому відділенні з 20 травня 2015 року по 2 червня 2015 року; згідно довідки від 28 липня 2015 року №67 дитина ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні з 23 липня 2015 року по 28 липня 2015 року. ОСОБА_3 надано квитанції на придбання медикаментів та медпрепаратів на загальну суму 5006,02 грн.(а.с.24,55,59,60,223-234).

ОСОБА_3 не довела, що батько дитини достовірно знав про знаходження дитини в лікарні, відповідно не спростованими є доводи ОСОБА_4 про те, що йому не було відомо про ці обставини, рівно як і про витрати, понесені на лікування.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 умисно ухилявся від виконання обовязку щодо лікування дитини. У разі не відшкодування (повного чи часткового) ОСОБА_4 витрат на лікування дитини в добровільному порядку ОСОБА_3 не позбавлена права предявити до суду вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, обумовлених хворобою.

Перевіряючи доводи ухилення ОСОБА_4 від виконання обовязку по вихованню дитини встановлено наступне.

На час припинення проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сімєю ОСОБА_6 було декілька місяців, в силу віку (новонароджена дитина) він природно був привязаний до матері, участь батька на цьому етапі фактично зводиться до допомоги матері. Виховання дитини, якій він народження лише декілька місяців, як таке є неможливим, процес виховання фактично починається пізніше, коли дитина починає розуміти поради, дії, вчинки, поведінку тощо.

Матеріали справи вказують на те, що вже у лютому 2015 року (дитині не було й двох місяців) ОСОБА_3 звернулась до органу опіки та піклування з питання позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Фактично з того часу ОСОБА_3 не допускала ОСОБА_4 до дитини. 5 червня 2015 року, 28 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо зобовязання ОСОБА_3 не перешкоджати спілкуванню з малолітнім сином. В порядку розгляду заяви службою досліджено житлово-побутові умови проживання дитини, які визнані задовільними; надано ОСОБА_3 медичні картки та рекомендації лікарів щодо лікування дитини; надано ОСОБА_3 пояснення щодо зустрічей батька з дитиною в її присутності; розяснено ОСОБА_3 положення закону щодо участі батьків у вихованні дитини. За результатами звернень до органу обох батьків, конфліктності ситуації між ними органом обговорено питання постановки малолітнього ОСОБА_6 на облік служби як дитини, яка опинилася в складних життєвих обставинах, тощо (а.с.83,92-95).

15 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 8 липня 2015 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею; ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року провадження в справі №521/9549/15-ц зупинено до набрання законної сили рішення про позбавлення батьківських прав (а.с.171-172,173,174).

Таким чином, за наявності власне конфлікту між батьками щодо їх власних стосунків, звернень обох батьків до органу опіки та піклування з питань щодо дитини, наявність в суді спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином тощо безпідставно посилатися на ухилення ОСОБА_4 від виконання обовязку по вихованню дитини.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а у разі недосягнення такої домовленості аліменти присуджуються судовим рішенням (ч.1 ст.181 СК України).

ОСОБА_6 народився 23 грудня 2014 року, батьки не досягли домовленості щодо виконання обовязку по утриманню дитини, в результаті ОСОБА_3 через місяць після народження дитини звернулась до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року в справі №521/2219/15-ц зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року до повноліття дитини (а.с.25). Виконавчий лист №521/2219/15-ц про стягнення зі ОСОБА_4 аліментів видано Малиновським районним судом м. Одеси 6 березня 2015 року, предявлено ОСОБА_3 до виконання 16 березня 2015 року, виконавче провадження з виконання вказаного документу відкрито постановою державного виконавця другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ від 17 березня 2015 року. Копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 надіслано, докази отримання платником аліментів постанови рівно як і докази отримання виклику до державного виконавця відсутні, ОСОБА_4 отримання постанови та виклику державного виконавця не визнається (а.с.26,27,240,241-242,245-246). Поряд з цим ОСОБА_4 самостійно перераховувались кошти ОСОБА_3 на сплату аліментів, однак платежі поверталися, відповідно стягувачем не отримувались (а.с.86-90). Конфліктність ситуації унеможливлювала передання коштів у інший, чим перерахування, спосіб.

До позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 додано розрахунок заборгованості по аліментам за період з 13 лютого 2015 року по 30 червня 2015 року, що була визначена рівною 3863,09 грн. (а.с.56). В ході апеляційного перегляду справи зясовано у сторін питання сплати аліментів, перерахування коштів платником аліментів та повернення таких, неотримання коштів стягувачем тощо. За результатами звернення ОСОБА_4 до виконавчої служби та в порядку виконання ухвали апеляційного суду про забезпечення доказів отримано інформацію щодо відкриття виконавчого провадження, надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику до виконавця тощо, отримана інформація не підтверджує те, що ОСОБА_4 було достовірно відомо про предявлення виконавчого листа до виконання, а той факт, що ОСОБА_4 перераховував кошти самостійно, які поверталися, вказує на те, що він вчиняв дії по сплаті стягнутих рішенням суду аліментів. Згідно наданого в ході апеляційного розгляду справи розрахунку заборгованість по аліментам за період з 13 лютого 2015 року по 31 січня 2016 року була визначена рівною 9380,59 грн., за вказаний період було сплачено шляхом перерахувань 646,00 грн., 15 лютого 2016 року ОСОБА_4 сплатив 9400,00 грн., станом на 1 лютого 2016 року переплата становить 19,41 грн. (а.с.197,243,244).

Таким чином, аналіз виконання ОСОБА_4 обовязку по утриманню дитини з урахуванням обставин справи та відносин між сторонами не вказує на умисне ухилення ОСОБА_4 як батька від виконання обовязку по утриманню сина ОСОБА_6, відтак, посилання на невиконання обовязку по утриманню дитини як обгрунтування вимоги про позбавлення батьківських прав не приймається.

Перевіряючи доводи протиправної поведінки ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 та дитини встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинили сімейні стосунки майже відразу після народження дитини. ОСОБА_3 не бажала, щоб ОСОБА_4 залишався проживати в її квартирі та вчиняла для цього певні дії. Хто був ініціатором конфліктів, сварок знають лише сторони, кожен з них взаємно звинувачує одне одного у неправильній на думку кожного поведінці. Сторони не змоги дійти згоди в тому, як надалі будуть спілкуватися, виховувати дитину тощо. Кожен зі сторін почергово звертався до правоохоронних органів один на одного з заявами на неправомірну поведінку.

Так, постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КпАП України, та піддано штрафу (протокол складено за вчинення 12 лютого 2015 року о 19.00 годині за місцем проживання сварки з дружиною ОСОБА_3, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою) (адміністративна справа №521/3712/15-п, а.с.179-183).

Постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 9 лютого 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, та піддано штрафу (протокол складено за вчинення 8 лютого 2015 року о 22.00 годині за місцем проживання сварки з дружиною ОСОБА_3, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою) (адміністративна справа №521/1866/15-п, а.с.22,184-188).

3 червня 2015 року за матеріалами перевірки ЖЄО №14762 від 26 травня 2015 року за заявою ОСОБА_4 щодо встановлення місця знаходження його дружини ОСОБА_3 та дитини складено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення (в порядку перевірки матеріалів неодноразово відвідувалось місце проживання ОСОБА_3, однак двері квартири ніхто не відкривав, телефони відключені) (а.с.84-85).

Таким чином, притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності з огляду на обставини справи в цілому не є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

5 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року в справі №521/31/16-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.175-177, 178, 222).

Положеннями статтей 141, 142 СК України встановлюється рівність прав батьків щодо дитини та дітей щодо батьків. Рівність прав батьків щодо дітей це ознака, яка є однією із основних, що характеризує батьківські права. Навіть такі юридичні факти, як розірвання шлюбу між батьками, їх окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їхніх прав та звільнення їх від виконання обовязків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обовязків, який застосовується за наявності зазначених у статті 164 СК України підстав. Позбавлення батьківських прав спрямоване на захист інтересів дітей. Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що предявлення вимог про позбавлення батьківських прав було обумовлено конфліктами між батьками, складністю взаємовідносин саме між ними, майновими, житловими суперечками, а не захистом інтересів дитини. В силу віку дитини, якій на даний час один рік три місяці, неможливо зясувати думку дитини, відтак, батьки та органи, на які законом покладено обовязок захищати інтереси дитини, мають досить відповідально ставитися до питання позбавлення батьківських прав, оскільки фактично вирішують це за дитину, яка має право мати як матір так і батька, яка має спілкуватися та виховуватися як матірю так і батьком. Батьки мають відкинути взаємні непорозуміння та образи. Давши дитині життя, батьки взяли на себе відповідальність за неї, зловживання інтересами дитини у власних цілях є неприпустимим.

Правові підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 3 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю органа опіки і піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2