Номер провадження: 22-ц/785/620/16
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами ОСОБА_2 та прокурора м. Іллічівська Одеської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко Валерія Марківна, КП «Бюро технічної інвентаризації») про визнання угоди купівлі-продажу недійсною та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2015 року,

встановила:

В серпні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 16 серпня 2005 року між нею та відповідачкою, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського нотаріального округу Шевченко В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 6252, посилаючись на те, що такий договір вона уклала під впливом обману з боку сторонніх осіб, які тимчасово проживали в її квартирі, та на вкрай невигідних для неї умовах, продавати квартиру вона не мала наміру і на час укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій. При цьому позивачка посилалася на ст.ст.225, 229, 230, 233 ЦК України як на правову підставу визнання договору недійсним.

Прокурор м. Іллічівська також подав позов в інтересах ОСОБА_2 та просив визнати недійсним той же договір купівлі-продажу з підстав ст.ст.203, 215, 229 ЦК України, обґрунтовуючи вимоги тим, що невідомі особи, які тимчасово проживали в квартирі ОСОБА_2 обманним шляхом заволоділи грошовими коштами за продану ОСОБА_2 квартиру, а під час укладання договору ОСОБА_2 неправильно зрозуміла предмет та умови угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Уточнивши позовні вимоги, прокурор визначив підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним: ст.229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки) та ст.230 ЦК України (вчинення правочину під впливом омани).

ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов і просила визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_2 із зазначеної квартири, посилаючись на те, що вона на законних підставах стала власником квартири, повністю розрахувалася за неї, форма угоди купівлі-продажу повністю відповідає вимогам закону, однак ОСОБА_2 оспорює договір та відмовляється звільнити квартиру.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2015 року позов прокурора м. Іллічівська в інтересах ОСОБА_2 задоволений: договір купівлі-продажу квартири визнаний недійним. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та доводи заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2, в позові прокурора та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, з наступних підстав.

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що «…ОСОБА_2. неправильно розуміла природу правочину та вважала, що отримує грошовий переказ для квартирантів, тобто ОСОБА_2 помилилась щодо обставин, які мають істотне значення».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на законі.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського нотаріального округу Шевченко В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 6252. Під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти за придбану квартиру, які були перераховані ОСОБА_2 в присутності нотаріуса, що підтверджується показаннями сторін та третьої особи - нотаріуса.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 неправильно розуміла природу правочину купівлі-продажу та вважала, що отримує грошовий переказ для квартирантів ґрунтується лише на висновку одного з експертів, який входив до складу комісії експертів при проведенні комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи(психолог ОСОБА_6.)-т.3, а.с.153. Однак суд не звернув увагу на те, що в висновку цього ж експерта зазначено, що на час укладення спірного договору рівень інтелектуального розвитку ОСОБА_2, її емоційний стан відповідали нормі, вона «… була здатна розуміти значення своїх дій та їх наслідків».

Дві комісійні психіатричні експертизи також підтвердили що у момент укладення договору ОСОБА_2 за своїм психічним станом була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, передбачати їхні наслідки(т.1, а.с.160-174, т.3, а.с.142-153).

Висновки експертиз узгоджуються з обставинами укладення сторонами спірної угоди. Так, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 має вищу педагогічну освіту, багатий життєвий та педагогічний досвід, постійно проживає в м.Іллічівськ з 1953 року. Такі поступові дії ОСОБА_2, як:

- замовлення в Іллічівському БТІ технічної документації на продаж квартири (т.2, а.с.190-196);

- отримання в Іллічівському БТІ довідки-характеристики від 10.08.2005року для відчуження квартири(т.1, а.с.275-276);

- представлення оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру нотаріусу;

- підписання в присутності нотаріуса договору купівлі-продажу квартири(т.1, а.с.9);

- підписання в присутності нотаріуса крім договору купівлі-продажу двох заяв про приналежність квартири та грошових коштів(т.1, а.с.112-112оборот);

- обговорення з ОСОБА_3 в присутності нотаріуса дати звільнення квартири, що являлася однією з умов укладання угоди(пункт 8 Договору);

- отримання в приміщенні нотаріальної контори грошових коштів від ОСОБА_3;

підтверджують волевиявлення ОСОБА_2 на продаж квартири, на реальне настання правових наслідків цього правочину.

Тому спірний договір відповідає вимогам частин 3 та 5 статті 203 ЦК України про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначені дії ОСОБА_2 виключають помилку щодо природи цього правочину та спростовують її ствердження про те, що вона вважала, що отримує грошовий переказ в банку. При цьому при укладенні договору від 16.08.2005року ОСОБА_2 знаходилася в приміщенні нотаріальної контори, а не в приміщенні банку, в якому вона раніше - 08.08.2005року відкрила банківський рахунок(т.1, а.с.83-86). Тому позовні вимоги ОСОБА_2 та прокурора в її інтересах про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки) задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 та прокурора в її інтересах про визнання договору недійсним з підстав омани на підставі ст. 230 ЦК України. Частина 1 цієї статті передбачає визнання правочину недійсним якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Однак ні ОСОБА_2, ні прокурором відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не надано доказів того, що покупець квартири ОСОБА_3 здійснила будь-які дії, направлені на введення в оману ОСОБА_2 щодо обставин, які мають істотне значення.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що після укладення договору та отримання грошей від ОСОБА_3, цими грошами заволоділа жінка ОСОБА_1, яка проживала в її квартирі. З постанови про порушення кримінальної справи від 05.10.2005року вбачається, що кримінальна справа порушена за фактом заволодіння шляхом шахрайства невстановленими особами грошовими коштами ОСОБА_2, які були отримані нею від продажу квартири(т.1, а.с.89). Зазначені обставини підтверджують відсутність ознак омани з боку сторони договору - ОСОБА_3

Зазначення ОСОБА_2 такої підстави визнання договору недійсним, як вчинення договору під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ч.1 ст.233 ЦК України) також не знайшли свого підтвердження. Позивачкою зовсім не зазначено яка тяжка для неї обставина вплинула на укладення нею спірного договору, та які умови договору є вкрай невигідними. Підписання договору та отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 повного розрахунку за квартиру підтверджує, що ОСОБА_2 влаштовували умови продажу квартири. А та тяжка для ОСОБА_2 обставина, що після укладення договору її грошовими коштами шляхом шахрайства заволоділа невстановлена особа, не може бути підставою визнання договору недійсним.

Таким чином, позовні вимоги про визнання договору недійсним, які заявлені ОСОБА_2 та прокурором з підстав, передбачених ч.ч.3, 5 ст. 203, ч.1 ст.215, ст.ст.229, 230, 233 ЦК України не знайшли свого підтвердження, а тому заявлені ними позови задоволенню не підлягають.

Зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2005 року, який за формою відповідає вимогам закону та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, реєстраційний номер 775316(т.1, а.с.10).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання дійсним цього договору та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру є зайвими та задоволенню не підлягають.

Як власник квартири ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст.319, ч. 1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України вправі володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою на власний розсуд, в тому числі використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Однак в квартирі проживає ОСОБА_2, яка перешкоджає в здійсненні ОСОБА_3 її прав. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення з квартири ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, рішення суду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 та часткове задоволення позову ОСОБА_3

Судові витрати, які понесені ОСОБА_3 при подачі позову в сумі 81 грн., та при подачі апеляційної скарги в сумі 121,80 грн., а всього в сумі 202,80 грн. підлягають стягненню на її користь з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позовів ОСОБА_2 та прокурора м. Іллічівська Одеської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16 серпня 2005 року квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 в здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

В решті зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 202 гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

Н.В.Комаровська