У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_7 перебував на диспансерному обліку Київського міського клінічного онкологічного центру з діагнозом рак сечового міхура, рак простати, потребував сторонньої допомоги, проте відповідач ОСОБА_8, яка є дружиною ОСОБА_7, про свого чоловіка не піклувалася, допомоги йому не надавала, у зв'язку з чим з 2009 року ОСОБА_7 проживав у ОСОБА_4, яка піклувалася та доглядала за ним, купувала ліки.

15 жовтня 2010 року ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, всі витрати на поховання сплачено ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_9 від права на спадкування на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сьомою київською державною нотаріальною конторою в межах спадкової справи № 1059, відповідно до якого ОСОБА_8 отримала у власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сьомою київською державною нотаріальною конторою в межах спадкової справи № 1059, відповідно до якого ОСОБА_8 отримала у власність Ѕ частину гаражного боксу НОМЕР_1 ряд 1 у гаражно-будівельному кооперативі «Нивки-3» за адресою: м. Київ вул. Саратовська, 61А.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане не з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачка не довела того, що відповідачка ухилялася від надання ОСОБА_7 допомоги, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. ЮровськаГ.В.