У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., С.П. Штелик,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору та додатків до нього за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 24 червня 2014 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту, суми додаткового кредиту в іноземній валюті та визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до п. 1.3. загальних умов кредитування; визнати недійсним Графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору від 24 червня 2014 року; визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору від 24 червня 2014 року під заголовком «Загальні умови кредитування», а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, у сумі 8 282 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 червня 2015 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір споживчого кредитування, згідно якого відповідач надав йому кредит на придбання автомобіля в сумі 458 205 грн 52 коп., що в еквіваленті становить 38 152 доларів США, під 10,5% річних та додатковий кредит для оплати страхових платежів в сумі 134 025 грн, що в еквіваленті становить 11 159 доларів США, з тією ж платою за користування, строком на 60 місяців, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля. Вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 червня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу марки VW, модель Amarok, 2014 року випуску.

На виконання умов кредитного договору він сплатив щомісячні платежі (включаючи січень 2015 року) на загальну суму 97 310 грн 81 коп.

На його електронну адресу, починаючи з 2015 року, почали надходити рахунки від відповідача, згідно яких розмір щомісячного платежу по кредиту збільшився, розмір яких було обраховано відповідачем, виходячи з діючого курсу долара США, відповідно умов договору та його складових, що призвело до істотних збільшень виплат за кредитним договором та є порушенням його прав, як споживача кредитних послуг.

На його думку, вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачем в силу статусу слабкої сторони, було укладено з відповідачем договір споживчого кредитування, до якого, всупереч принципу добросовісності, було включено умови про визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі відповідно до п. 1.3. загальних умов кредитування, які є несправедливими, оскільки мають своїм наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача.

Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 3, 8, 42, 92 Конституції України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», правову позицію Конституційного суду України, зміст Резолюції Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248 та Хартії захисту прав споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році № 543, просив задовольнити свої позовні вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимоги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Позивач не довів того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім того, зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П. Штелик