Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 22-ц/778/890/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, зазначивши, що 25.12.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №1б/2007/840/0484/ЮМК, відповідно до якого банк надав ОСОБА_5 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США із строком повернення до 23.12.2014 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 14,4% річних.

25.12.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1б/2007/840/0484/ЮМК, а 27.05.2009 року - додаткову угоду № 1 до договору поруки, за якими поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №16/2007/840/0484/ЮМК від 25.12.2007 року, в тому числі повернення до 23.12.2014 року кредиту у сумі 45 000 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних, сплатити можливі штрафні санкції.

27.05.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 25.12.2007 року, внаслідок чого значно збільшився обсяг відповідальності, бо за п.п.3.2.8 банк набув права підвищити відсоткову ставку за користування кредитом на 3% річних при порушенні позичальником умов, вказаних в п.3.3.19 цього Договору, на період з моменту встановлення факту порушень до моменту їх усунення; у відповідності до пунктів 4.1. - 4.2. додаткової угоди у разі порушення позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п.1.2. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 25 відсотків від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням. У разі прострочення позичальником строків сплати відсотків визначених цим Договором та комісій, визначених тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 відсоток в національній валюті України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором; згідно п.4.3. додаткової угоди у разі порушення: 4.3.1 протягом більше, ніж 30 календарних днів вимог п.3.3.7. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,5 відсотка від суми невиконаного (простроченого) зобов'язання за кожний випадок, а вимог п.п. 3.3.3., 3.3.8. цього Договору - штраф у вищезазначеному розмірі, який обчислюється, відповідно, від заставної вартості предмета застави/іпотеки, зазначеної в п.1.3. цього Договору, або від суми, що підлягає достроковому погашенню; 4.3.2. протягом більше, ніж 30 календарних днів, вимог 3.3.2., 3.3.16., 3.3.18. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,1 відсотка від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, за кожний випадок; 4.3.3. вимог пп. 3.3.9., 3.3.10., 3.3.12. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної п.1.1. цього Договору, за кожний випадок.

В ході розгляду справи позивач надав до суду додаткові пояснення до позову у яких зазначив на закінчення встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку на звернення до суду, оскільки банк вручав особисто ОСОБА_5 та ОСОБА_3 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором ще 11.04.2014 року, проте до суду звернувся лише 12.11.2014 року.

У звязку з зазначеним позивач просив суд визнати припиненим договір поруки №16/2007/840/0484/ЮМК від 25.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра».

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано договір поруки №1б/2007/840/0484/ЮМК від 25.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» в особі відділення №12 філії ПАТ КБ «Надра» Запорізького регіонального управління припиненим.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в особі Відділення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Запорізьке регіональне управління на користь ОСОБА_3 243,6 грн. витрат понесених по сплаті судового збору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2015 року заяву ПАТ КБ «Надра» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення

ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.1ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовно задовольняючи позовні вимоги про припинення договору поруки у звязку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя, судом внаслідок неповного зясування обставин справи помилково здійснено висновок про припинення договору поруки ще і у звязку з пропущенням ОСОБА_4 6-ти місячного строку звернення до суду після предявлення вимоги до поручителя про дострокове погашення кредитного зобовязання

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №1б/2007/840/0484/ЮМК, за яким банк надав ОСОБА_5 у користування грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США із строком повернення до 23.12.2014р. та відсотками за користування кредитом у розмірі 14,4% річних / а.с.3-4 /.

25.12.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1б/2007/840/0484/ЮМК, а 27.05.2009 року - додаткову угоду № 1 до договору поруки, за якими поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 25.12.2007 року, в тому числі повернення до 23.12.2014 року кредиту у сумі 45 000 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних, сплатити можливі штрафні санкції / а.с.12, 83 /. При цьому зі змісту договору поруки та у додатковій угоди поручитель не надавав згоди на виконання усіх змін до умов кредитного договору, які можуть бути внесені на протязу дії кредитного договору.

27.05.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 25.12.2007 року, умови якої порівняно до змісту умов кредитного договору та договору поруки і додаткової угоди до нього значно збільшили обсяг відповідальності поручителя, бо: за п.п.3.2.8 банк набув права підвищити відсоткову ставку за користування кредитом на 3% річних при порушенні позичальником умов, вказаних в п.3.3.19 цього Договору, на період з моменту встановлення факту порушень до моменту їх усунення; у відповідності до пунктів 4.1. - 4.2. додаткової угоди у разі порушення позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п.1.2. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 25 відсотків від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням. У разі прострочення позичальником строків сплати відсотків визначених цим Договором та комісій, визначених тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 відсоток в національній валюті України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором; згідно п.4.3. додаткової угоди у разі порушення: 4.3.1 протягом більше, ніж 30 календарних днів вимог п.3.3.7. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,5 відсотка від суми невиконаного (простроченого) зобов'язання за кожний випадок, а вимог п.п. 3.3.3., 3.3.8. цього Договору - штраф у вищезазначеному розмірі, який обчислюється, відповідно, від заставної вартості предмета застави/іпотеки, зазначеної в п.1.3. цього Договору, або від суми, що підлягає достроковому погашенню; 4.3.2. протягом більше, ніж 30 календарних днів, вимог 3.3.2., 3.3.16., 3.3.18. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,1 відсотка від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, за кожний випадок; 4.3.3. вимог пп. 3.3.9., 3.3.10., 3.3.12. цього Договору, він сплачує банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеної п.1.1. цього Договору, за кожний випадок / а.с.7-11 /.

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, рішення суду про припинення договору поруки внаслідок укладення ОСОБА_4 та позичальником додаткової угоди до кредитного договору, якою збільшено обсяг відповідальності поручителя без згоди останнього є законним та обгрутованим.

Проте судом помилково здійснено висновок про припинення договору поруки ще і у звязку з пропущенням ОСОБА_4 6-ти місячного строку звернення до суду після предявлення вимоги до поручителя про дострокове погашення кредитного зобовязання.

З матеріалів справи слідує, що боржнику та поручителю ОСОБА_4 11.04.2014 року було направлено письмові вимоги про дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати отримання вказаних вимог, які були отримані останніми 14.04.2014 року / а.с.55-58 /.

Отже по закінченню 30 днів на добровільне дострокове виконання боргових зобовязань, а саме з 16.05.2014 року ОСОБА_6 мав право у 6-ти місячний термін, тобто до 16.11.2014 року, звернутися до суду з позовом до поручителя про стягнення боргових зобовязань за кредитним договором.

ОСОБА_6 звернувся з таким позовом 12.11.2014 року / а.с.29 /, то не відбулося пропущення ОСОБА_4 6-ти місячного строку звернення до суду після предявлення вимоги до поручителя про дострокове погашення кредитного зобовязання, а тому і не виникло підстав для припинення договору поруки з таких підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольняє частково, рішення суду у цій справі змінює шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на ч. 4 ст. 559 ЦК України як на підставу припинення договору поруки, а іншій частині рішення суду залишає без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміни до умов кредитного договору були узгоджені з поручителем і не відбулося збільшення його відповідальності за ними спростовуються матеріалами справи, яким дана належна оцінка судом першої інстанції.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2015 року у цій справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на ч. 4 ст. 559 ЦК України як на підставу припинення договору поруки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: