Справа № 646/7017/14-ц
№ провадження 2/646/440/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.09.16 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Благої І.С.,
за участі секретарів Шеховцової Н.В., Пафік А.О., Старікової Г.В., Горчак О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вовчанський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, - про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями посадових осіб правоохоронних органів,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить:
- стягнути на її користь з держави за рахунок коштів державного бюджету в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 і оперуповноваженого карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5;
- зобов'язання Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування позивачці шкоди, завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України у Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 і оперуповноваженого карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5, у сумі 3'000'000 грн. шляхом перерахування з відповідного рахунку державного бюджету, який відкритий на імя Державної казначейської служби України.
В обґрунтування позову зазначено, що 17 серпня 2003 року безвісно зник син позивача, ОСОБА_6, який мешкав у м.Харкові. Лише 19.12.2003р. після неодноразових звернень та скарг позивача до різних інстанцій прокуратура Харківської області порушила кримінальну справу №18030208 за фактом умисного вбивства ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. В подальшому на протязі чотирьох років справа розслідувалася прокуратурами Київського району м.Харкова, м.Харкова, Харківської, Дніпропетровської та Полтавської областей, після чого передана в провадження слідчого відділу Генеральної прокуратури України. У 2009 році було затримано особу, яка вчинила вбивство сина позивача, яким виявився ОСОБА_7 та якого вироком апеляційного суду Харківської області від 15.11.2011р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, було визнано винним за скоєння злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. Під час проведення досудового слідства у вказаній кримінальній справі слідчі Генеральної прокуратури України виявили факт вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, працівниками правоохоронних органів. За цим фактом 22.02.2010р. було порушено кримінальну справу №49/2909, в ході розслідування якої встановлено, що 23.09.2003р. після отримання черговою частиною Вовчанського РВ УМВС України в Харківській області повідомлення про виявлення трупу чоловічої статі неподалік однієї з бетонних опор лінії електропередач у лісопосадці за поворотом з автодороги сполученням Харків-Вовчанськ у напрямку с.Вільча на вказане місце прибула слідчо-оперативна група на чолі зі слідчим прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, до якої також входили начальник відділу карного розшуку Вовчанського РВ УМВС України у Харківській області ОСОБА_3, його заступник ОСОБА_4 та оперуповноважений ОСОБА_5 Отримавши від судово-медичного експерта інформацію, яка свідчила про явну насильницьку причину смерті виявленого чоловіка, ОСОБА_2 вступив у злочинну змову з ОСОБА_3 з метою недопущення негативних наслідків у тому випадку, якщо злочин не буде розкритий, і, як наслідок, погіршення показників роботи прокуратури району. Для цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спільне рішення приховати факт особливо тяжкого злочину шляхом знищення його слідів, фальсифікації протоколу огляду місця події для прийняття в подальшому незаконного процесуального рішення про відмову в порушення кримінальної справи. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_3 віддав своїм підлеглим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинний наказ про від членування голови трупу та її приховання. Після цього ОСОБА_5 відірвав голову трупу та разом з ОСОБА_4 вивезли її з місця події, втопивши у одній з водойм неподалік сміттєзвалища на виїзді з м.Вовчанська. Це дозволило ОСОБА_2 внести до протоколу огляду місця події завідомо неправдиві відомості про відсутність голови трупу та участь при його огляді понятих. В подальшому на підставі сфальсифікованих матеріалів перевірки ОСОБА_2 прийняв завідомо незаконне процесуальне рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом виявлення та огляду трупу невстановленої особи чоловічої статі на підставі п.1 ст.6 КПК України. Приховавши тим самим особливо тяжкий злочин від державного статистичного обліку злочинів. Проте, у 2009 році під час розслідування кримінальної справи №18030208 за допомогою судово-генетичної експертизи труп, виявлений 23.09.2003р. у лісосмузі, був ідентифікований як ОСОБА_8 Тобто злочин проти ОСОБА_8 залишався нерозкритим протягом тривалого часу, майже 7 років, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.02.2012р. Дзержинський районний суд м.Харкова ухвалив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України, відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України. В частині обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст.366, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_3 за ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.396 КК України кримінальна справа була судом закрита на підставі положень ст..49 КК України. Після скасування 28.08.2012р. апеляційним судом Полтавської області вказаного вироку суду першої інстанції та нового тривалого розгляду кримінальної справи провадження у ній було закрито постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р. на підставі ст..49 КК України у зв'язку з закінченням 10-річного строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014р. апеляційну скаргу позивача на зазначену постанову суду від 25.10.2013р. було відхилено, а зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином залишилося невирішеним питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконними діями вказаних працівників правоохоронних органів. Ця шкода полягає у перенесених позивачем тяжких та тривалих душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що ці посадові особи всупереч своїм посадовим обов'язкам за допомогою цинічних дій з тілом її сина приховали факт вчинення особливо тяжкого злочину щодо нього. Внаслідок цього більш ніж 6 років позивачу була невідома доля її сина, що завдавало постійні нестерпні переживання, змінило увесь уклад життя позивача, метою якого стало відшукати її єдиного сина. Коли ж позивач дізналася, що ці особи відірвали від тіла її померлого сина голову та знайти її для поховання неможливо, це ще тяжче вплинуло на моральний стан позивача. Чоловік позивача, ОСОБА_10, який є батьком їх сина ОСОБА_6, також відчував у зв'язку з цими обставинами тяжкі душевні переживання, які, на переконання позивача, підірвали його здоров'я, та він помер 07.07.2010р., що ще більше посилило душевні страждання позивача. Вказану моральну шкоду, яка була завдана їй незаконними діями працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач оцінює у 3000000 (три мільйони) грн., які підлягають стягненню з держави, оскільки ці особи були службовими особами державних органів та під час виконання своїх службових обов'язків виконували функції представників влади.
У судовому засіданні позивач підтримала свій позов та підтвердила фактичні обставини, які в ньому викладені.
Представники позивача також підтримали позов та доводи, якими він обгрунтований.
Представник співвідповідача - прокуратури Харківської області - заперечував проти позову, посилаючись на те, що 19.12.2003р. прокуратурою Харківської областібуло порушенокримінальну справу №18030208 за фактом умисного вбивства ОСОБА_6, який зник без вісті 17.08.2003р., за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Вирокомапеляційного суду Харківської області від 15.11.2011р. у цій кримінальній справі було визнано винним ОСОБА_11 за скоєння злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України. Крім того, під час проведення досудового слідства у вказаній кримінальній справі встановлено факт скоєння злочину працівниками правоохоронних органів та 22.02.2010р. порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р., яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.01.2014р., визнані винними та звільнені від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності: ОСОБА_2 - за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_3- за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_5 - зач.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_4 - за ч.2 ст.28, ч.3 ст.396, ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України. При розгляді кримінальної справи судом встановлено, що 23.09.2003р. до чергової частини Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшло повідомлення про виявлення трупу чоловічної статі. З метою проведення оперативно-розшукових та слідчих дій не місце пригоди прибули слідчий прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальник відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, його заступник ОСОБА_4 та оперуповноваженого ОСОБА_5 Під час огляду місця події та виявлення на трупі чоловіка тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що розслідування скоєного в умовах неочевидності злочину, потягне за собою виконання під контролем прокуратури області значного обсягу слідчих дій, з метою приховування злочину ОСОБА_2 вступив у злочинну змову з ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, внаслідок чого було сфальсифіковано протокол огляду місця події та матеріали дослідної перевірки. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 визнані винними у скоєні вказаного злочину та звільненні від відповідальності за нереабілітуючими обставинами. Проте, у позивачки немає права ставити питання про відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, оскільки сфера дії цього закону не розповсюджується на спірні правовідносини. Крім того, на даний час немає жодного судового рішення про визнання неправомірними дій, бездіяльності чи рішень прокуратури Харківської області, якими були б порушені права, інтереси чи свободи позивача, що було б підставою для застосування норм ст..1173 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Представник співвідповідача - ГУ МВС України в Харківській області - також заперечував проти позову, посилаючись на те, що оскільки позивач вважає, що моральна шкода була спричинена конкретними працівниками правоохоронних органів, то відповідачами у справі повинні бути особи, винні у спричиненні моральної шкоди позивачу, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Тому, ГУ МВС України в Харківській області не відповідає за дії вказаних осіб, враховуючи, що норми ст.1167 ЦК України, якими встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачають відшкодування шкоди винною особою. Також не розповсюджують своєї дії на спірні правовідносини і норми ст. 1172 ЦК України, згідно з якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи працівниками Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області, під час протиправних діянь у відношенні ОСОБА_6 діяли на свій розсуд, не підчас виконання своїх службових обовязків, без будь-якого наказу або вказівки керівництва. Тому ГУМВС України в Харківській області не може нести відповідальність за дії своїх працівників в даному випадку. Не можуть розповсюджуватися на спірні правовідносини і норми ст.1176 ЦК, оскільки жодної незаконної дії з переліку підстав, за які настає право на відшкодування шкоди, відносно позивача не застосовувалося.Крім того, позивачем не надано конкретних доказів, які б свідчили про погіршення стану здоровя та не зазначено, як завдана моральна шкода, вплинула на стосунки з оточуючими. Таким чином, саме винні особи повинні відповідати за завдану моральну шкоду позивачу.
Представник співвідповідача ДКСУ - заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок держави та коштів Державного бюджету України.
Третя особа ОСОБА_2 та його представник заперечували проти позову, посилаючись на те, що положення ст.1174 ЦК України не можуть застосовуватися у даному випадку, оскільки службова особа правоохоронного органу не є службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. В той же час, за наявності підстав на спірні правовідносини може розповсюджуватися норма ст.1176 ЦК України, згідно з частиною шостою якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто відповідно ст. 1167 ЦК України. Тобто позивач повинна довести незаконність, бездіяльність та винність. Проте, ні його винність, ні інших осіб не доведена вироком суду, оскільки закрито, а в подальшому законом інкриміновані дії були декриміналізовані. Відповідальність за завдання моральної шкоди настає лише тоді, коли буде встановлено, що ця шкода є безпосереднім наслідком відповідної протиправної поведінки. Тому правових підстав для задоволення позовних вимог немає.
Третя особа ОСОБА_3 також заперечував проти позову, посилаючись на те, що кримінальні справа відносно нього та інших була закрита постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р., та їх винуватість не була доведена, а вони були звільнені від кримінальної відповідальності.
Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_4, для забезпечення повідомлення та явки яких суд протягом тривалого часу неодноразово вживав своєчасних передбачених законом заходів, не зявилися в судове засідання. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від цих осіб до суду не надходило. Крім того, 10.08.2016р. суд отримав копії актового запису про смерть ОСОБА_5 06.05.2016р., тобто вже після початку розгляду справи.
Представник третьої особи - Вовчанського РВ ГУМВС України у Харківській області - заперечував проти позову, посилаючись на те, що оскільки позивач вважає, що моральна шкода була спричинена конкретними працівниками правоохоронних органів, то згідно вищенаведеної норми Закону, відповідачами у справі повинні бути особи, винні у спричиненні моральної шкоди позивачу, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які будучи працівниками Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області, під час протиправних діянь у відношенні ОСОБА_6 діяли на свійрозсуд, не підчас виконання своїх службових обовязків, без будь-якого наказу або вказівки керівництва. Тому орган міліції не може нести відповідальність за дії своїх працівників в даному випадку. Крім того, не можуть відносно позивача розповсюджуватися і норми, закріплені у ст. 1176 ЦК, оскільки жодної незаконної дії з переліку підстав, за які настає право на відшкодування шкоди, відносно позивача не застосовувалося.
Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.
У вересні 2003 року позивач звернулася до прокурора м.Харкова та начальника УМВС України в Харківській області з заявами щодо зникнення 17.08.2003р. її сина ОСОБА_6 та можливої причетності до його зникнення ОСОБА_7 (т.1 а.с.67, 68).
Як вбачається з копії листа прокуратури Харківської області від 09.02.2004р. №0511-8169-9, цим органом 19.12.2003р. було порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_6, безвісно зниклого 17.08.2003р., за ч.1 ст.115 КК України (т.1 а.с.78).
Після цього на протязі 2004-2009р.р. позивач неодноразово зверталася до органів прокуратури зі скаргами на неналежну якість розслідування кримінальної справи за фактом вбивства її сина. На ці звернення органами прокуратури надавалися формальні відповіді про хід розслідування кримінальної справи, під час якого «не було встановлено причетність ОСОБА_7 до злочину», а також не було отримано результатів зі встановлення місцезнаходження тіла ОСОБА_6 (т.1 а.с.79-241).
Як вбачається з цієї переписки, лише у 2005 році органом досудового розслідування позивачу було повідомлено про виявлення 23.09.2003р. у лісопосадці поблизу м.Вовчанська трупу невідомого чоловіка без голови, а також про те, що його особу встановити не вдалося.
11.06.2007р. кримінальну справу було прийнято до провадження Генеральною прокуратурою України.
01.11.2008р. слідчий Генеральної прокуратури України порушив кримінальну справу стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України за фактом вбивства ОСОБА_6, а у січні 2009 року Генеральна прокуратура України повідомила позивача про призначення судово-медичної експертизи методом ДНК-аналізу з метою іденттифікації трупа, виявленого 23.09.2003р. у Вовчанському районі Харківської області та встановлення належності його ОСОБА_12
18.02.2010р. прокурором Генеральної прокуратури України було порушено кримінальну справу №49-2909 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами прокуратури Вовчанського району Харківської області та Вовчанського РВ ГУ МВС України в Харківській області за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, у звязку з тим, що під час розслідування кримінальної справи №18030208 стосовно ОСОБА_7 за фактом вбивства ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, прокурором було встановлено, що працівники прокуратури Вовчанського району Харківської області та Вовчанського РВ ГУМВС Українри в Харківській області, які приймали участь в огляді місця події у лісосмузі з поворотом з автодороги у напрямку с.Вільча Вовчанського району Харківської області, де було виявлено труп невстановленого чоловіка, з метою приховування особливо тяжкого злочину умисного вбивства відчленували від вказаного трупу голову, на якій були виявлені сліди насильницької смерті, та сховали її в одній з водойм м.Вовчанська. На час порушення кримінальної справи №49-2909 було встановлено, що зазначений труп чоловіка належить ОСОБА_6 (т.1 а.с.242).
31.03.2010р. позивач була визнана потерпілою у кримінальній справі №49-2909 (т.1 а.с.245).
Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.02.2012р. у вищевказаній кримінальній справі було визнано винними та засуджені ОСОБА_2 за ч.3 ст.364 КК України до 8 років позбавлення волі, ОСОБА_3 за ч.3 ст.364 КК України до 7 років позбавлення волі, ОСОБА_5 за ч.3 ст.364 КК України до 6 років позбавлення волі, ОСОБА_4 за ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України до 6 років позбавлення волі. Проте, апеляційний уд Полтавської області за результатами апеляційного перегляду справи скасував цей вирок, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

25.10.2013р. Дзержинський районним судом м.Харкова розглянув вищевказану кримінальну справу (№2011/21110/12) за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_4 ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 ст.28, ч.1 ст.369 КК України, ОСОБА_5 за ч. ст..28, ч.3 ст.364 КК України та встановив наступне (т.1 а.с.9-16).

Як зазначено у вищевказаній постанові, суд встановив, що 23 вересня 2003 року біля 11 години за телефоном "02" до чергової частини Вовчанського РВ УМВС України в Харківській області надійшло повідомлення (зареєстроване 23.09.2003 р за № 1907 Книзі обліку злочинів і правопорушень - КОЗП) від електромонтера Вовчанського РЕМ ОСОБА_13 про те, що в ході виконання планових очисних робіт лінії електропередач (ЛЕП), яка проходить лісопосадкою за поворотом автодороги "Харків - Вовчанськ" в напрямку с.Вільча Вовчанського району Харківської області їм, неподалік однієї з бетонних опор ЛЕП виявлений скелетований труп особи чоловічої статі на вигляд близько 50 років.

У зв'язку з отриманням повідомлення, черговим чергової частини районного відділення міліції про факт виявлення трупа, поінформований складу слідчо-оперативної групи на чолі зі слідчим прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2. А також працівники відділу карного розшуку Вовчанського РВ УМВС України в Харківській області: начальник ВКР ОСОБА_3, його заступник ОСОБА_14, і оперуповноважений ВКР ОСОБА_5

В той же день, близько 11 години, ОСОБА_2, до функціональних обов'язків якого, згідно наказу прокурора Вовчанського району за №3 від 17.03.2003 року "Про розподіл обов'язків між оперативними працівниками прокуратури Вовчанського району" входило розгляд заяв і повідомлень про злочинах і проведенні досудового слідства в справах про злочини, передбачені ст.112 КПК України, в складі слідчо-оперативної групи, прибувши на місце події, куди також прибули зазначені працівники ОУР Вовчанського РВ, почав проведення огляду місця події і виявленого трупа невстановленої особи чоловічої статі .

Після візуального огляду трупа судово-медичним експертом Вовчанського відділення судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15, ОСОБА_2 отримав від останнього усну інформацію про те, що на голові трупа виявлено відкрита черепно-мозкова травма, яка привела до смерті потерпілого.

Судово-медичний експерт ОСОБА_15, на прохання ОСОБА_2 підвів останнього безпосередньо до трупа і наочно показав йому ушкодження кісток черепа.

Оглянувши в присутності ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_5, череп виявленого трупа, ОСОБА_2 переконався, що на голові трупа дійсно є відкритий перелом кісток черепа, який свідчить про насильницьку смерть особи, яка відповідно до ст.94 КПК України є підставою до порушення кримінальної справи за ст.115 КК України (умисне вбивство) і відповідно до ст.112 КПК України віднесено до підслідності слідчих прокуратури, про що ОСОБА_2 був цілком обізнаний.

Разом з цим, усвідомлюючи відсутність на місці події і трупі будь-якої інформації про час, обставини і знарядді вчинення злочину, а також те, що порушення кримінальної справи за цими фактами в умовах неочевидності спричинить за собою необхідність виконання ним, згідно з його функціональними обов'язками, під контролем апарату прокуратури області, значного обсягу слідчо-оперативної роботи, спрямованої на розкриття злочину і можливу відповідальність за неотримання позитивного результату, ОСОБА_2, нехтуючи своїми функціональними обов'язками і навмисно використовуючи надані йому державою владні повноваження, всупереч інтересам служби, вступив в злочинну змову з начальником відділу карного розшуку зазначеного районного відділу міліції ОСОБА_3 і, переслідуючи спільну з ним мета недопущення настання негативних результатів в разі не розкриття злочину і погіршення, в зв'язку з цим, показників роботи прокуратури району, разом з ОСОБА_3, прийняли спільне рішення приховати дане особливо тяжкий злочин шляхом знищення слідів злочину, фальсифікації протоколу огляду місця події та, на підставі його, прийняття за фактом виявлення зазначеного трупа незаконного процесуального рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, слідчий прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, зловживаючи владою та використовуючи її всупереч інтересам служби, грубо порушив вимоги Кримінально-процесуального кодексу України, законів України та інших нормативно-правових актів, які регламентували його діяльність, в зокрема під час огляду місця події в рамках проведення перевірки повідомлення про вчинений злочин і прийнятті процесуального рішення за результатами такої перевірки.

Далі, для досягнення протиправної мети, а також уникнення виконання своїх безпосередніх службових обов'язків, по розкриттю і розслідуванню злочину, а також ретельного контролю за цією роботою з боку керівництва, ОСОБА_2, усвідомлюючи які тяжкі наслідки понесуть вчинені ним злочинні дії і зухвало ігноруючи невідворотність їх настання, умисно, всупереч інтересам служби, грубо порушуючи зазначені вимоги Кримінально-процесуального кодексу України, Закону України "Про прокуратуру" та Положення "Про організацію роботи постійно діючих слідчо-оперативних груп по розкриттю і розслідуванню умисних вбивств скоєних на території Харківської області ", діючи узгоджено з начальником ОУР того ж районного відділення міліції ОСОБА_3, разом з останнім прийняв злочинне рішення приховати злочин шляхом відчленування та вивезення з місця скоєння злочину голови трупа, на якій були виявлені пошкодження, які свідчили про насильницьку смерть особи, і подальшої фальсифікації матеріалів огляду місця події.

Діючи за попередньою змовою, спільно зі слідчим Цвірко О.А., реалізуючи спільний з ним умисел, спрямований на приховування злочину, начальник ВКР районного відділу міліції ОСОБА_3 віддав своїм підлеглим - заступнику начальника ОУР ОСОБА_4 і оперуповноваженому ВКР ОСОБА_5 злочинний наказ отчленить від зазначеного трупа голову, вивезти її з місця скоєння злочину і сховати з метою подальшої можливості фальсифікації слідчим Цвірко О.А. протоколу огляду місця події, матеріалів дослідчої перевірки і прийняття незаконного рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за даним фактом.

ОСОБА_5, виконуючи явно злочинний наказ ОСОБА_3, механічними рухами рук з боку в бік відірвав голову від зазначеного трупа невстановленого чоловіка, помістив її в поліетиленовий пакет темного кольору і, діючи за попередньою змовою і узгоджено з заступником начальника ОУР Вовчанського РВ УМВС України в Харківській області ОСОБА_4, разом з останнім, на автомобілі марки "ВАЗ-2109", зеленого кольору, державний номер НОМЕР_1 вивезли відчленовану голову трупа з місця скоєння злочину до одного з водойм, розташованому неподалік звалища на виїзді з м Вовчанська в напрямку с. Білий Колодязь, де її втопили.

Тобто, своїми протиправними діями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зловживаючи владою та використовуючи її всупереч інтересам служби з метою приховування особливо тяжкого злочину, навмисне грубо порушили основні принципи діяльності органів внутрішніх справ України та знехтували обов'язками, передбаченими ст.ст.1,2,3,4,5,10,20 Закону України «Про міліцію», вимогами ст.ст.4-7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», п.п. 2,4,7.2 Наказу МВС України № 701 від 18.10.1993 року «Про організацію роботи органів внутрішніх справ по розкриттю злочинів.

Продовжуючи реалізацію спільного с. Рябоконь В.А., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 злочинного умислу, спрямованого на приховування особливо тяжкого злочину, ОСОБА_2, використовуючи свої повноваження, всупереч інтересам служби, умисно порушивши вимоги кримінально-процесуального кодексу України, зокрема: ст.ст. 85-2 ч.2, 191 ч.1, 192, не притягнув до огляду трупа понятих, склав офіційний процесуальний документ - протокол огляду місця події від 23.09.2003 року, в якому не вказав застосування відеозйомки при огляді трупа і вніс завідомо неправдиві відомості , вказавши в даному протоколі про відсутність голови трупа і нібито участь при його огляді понятих: ОСОБА_16 і ОСОБА_13.

Далі, 09.10.2003 року ОСОБА_2, на підставі сфальсифікованих їм же матеріалів дослідчої перевірки, що стало можливим завдяки спільним злочинним діям самого ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, прийняв завідомо незаконне процесуальне рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом виявлення та огляду трупа невстановленої особи чоловічої статі, про що виніс відповідну постанову на підставі п.1 ст.6 КПК України, тим самим приховавши особливо тяжкий злочин від державного статистичного обліку злочинів.

В ході розслідування кримінальної справи № 18030208, порушеної 19 грудня 2003 року по факту умисного вбивства ОСОБА_6, який 17.08.2003 року зник безвісті і, як встановлено пізніше, був убитий в той же день в лісосмузі біля м Вовчанська, шляхом проведення судово-генетично експертизи, лише в 2009 році, виявлений 23.09.2003 року труп невстановленого чоловіка ідентифікований як ОСОБА_17 Крім того, внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_2, вказаний злочин тривалий час, понад 5 років, залишалося нерозкритим.

Протиправними діями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які виразилися в приховуванні особливо тяжкого злочину, шляхом зловживання владою та використання її всупереч інтересам служби, завдано значної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, а саме матері ОСОБА_6 - ОСОБА_1

Крім цього, за вказаних обставин, слідчий прокуратури Вовчанського району ОСОБА_2, проводячи 23.09.2003 року огляд місця скоєння злочину, трупа невстановленого чоловіка, виявленого в той же день в лісосмузі в напрямку с. Вільча Вовчанського району Харківської області, з метою приховування особливо тяжкого злочину - умисного вбивства чоловіка, в період часу з 11-00 годин до 12-00 годин, усвідомлюючи завідомо неправдивий характер відомостей, які він вніс в офіційний процесуальний документ - протокол огляду місця скоєння злочину від 23.09.2003 року, вказав в останньому про відсутність голови у трупа і участь при огляді трупа понятих: ОСОБА_16, і ОСОБА_13, які фактично при зазначеному огляді трупа присутніми були.

В ході розслідування кримінальної справи № 18030208 за фактом умисного вбивства ОСОБА_6 шляхом проведення судово- генетичної експертизи, лише в 2009 році виявлений 23.09.2003 року труп невстановленого чоловіка ідентифікований як труп ОСОБА_6, який був убитий 17.08.2003 року в лісосмузі біля м Вовчанська, тобто в місці його подальшого виявлення .

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_2, які виразилися в приховуванні зазначеного особливо тяжкого злочину шляхом зловживання владою та використанням її всупереч інтересам служби, була заподіяна тяжка шкода охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, зокрема матері ОСОБА_6 - ОСОБА_1, що вилився в приховуванні і, відповідно нерозкриття протягом тривалого часу умисного вбивства її сина, неможливості своєчасної ідентифікації та поховання нею залишків трупа, а також в прийнятті ним зухвалого рішення щодо відділення від трупа сина потерпілої ОСОБА_1, голови , відшукати яку не виявилося можливим.

Крім того, протиправними діями ОСОБА_2 заподіяна тяжка шкода державним і громадським інтересам у вигляді суттєвого підриву авторитету органів державної виконавчої влади України та значного ускладнення подальшої роботи зазначених органів, з урахуванням обставин скоєння злочину та суттєвості заподіяної шкоди зазначеним інтересам окремих громадян та держави, в сукупності є тяжкими наслідками.

Крім того, при зазначених вище обставин, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 23.09.2003 року, приблизно о 11 годині, перебуваючи на місці огляду трупа невстановленої особи, виявленого в цей же день в лісопосадці за поворотом автодороги сполученням Харків-Вовчанськ, в напрямку с. Вільча Вовчанського району Харківської області, діючи спільно за попередньою змовою групою осіб, що призвело до спільного прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3, злочинного рішення приховати злочин і безпосереднього виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинного наказу ОСОБА_3 щодо реалізації зазначеного рішення, шляхом отчленения від трупа голови, на якій були виявлені ознаки насильницької смерті та вивезення її з місця скоєння злочину, приховали сліди виявленого умисного вбивства, яке відповідно до п.5 ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

В результаті злочинних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, лише у 2009 році, в ході розслідування кримінальної справи, порушеної 19.12.2003 року по факту умисного вбивства ОСОБА_6, який 17.08.2003 року пропав безвісти, і як було встановлено пізніше, був убитий в цей же день в лісопосадці біля м Вовчанськ, виявлений 23.09.2003 року труп невстановленої особи, шляхом проведення судово-генетичної експертизи, ідентифікований як ОСОБА_6

За результатами розгляду вказаної кримінальної справи Дзержинський районний суд м.Харкова звільнив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаних злочинів та закрив провадження у справі на підставі ст..49 КК України, тобто у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 ст.366, ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України, дії ОСОБА_3, ОСОБА_4В ., ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК України.

Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.02.2012 року, ОСОБА_2, звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.28, ч.1 ст.396 КК Україна, ОСОБА_3, ОСОБА_5, звільнені від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 396 КК України, на підставі ст.49 КК України, в зв'язку із закінченням строків давності. Провадження у кримінальній справі в частині обвинувачення ОСОБА_2 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України, ОСОБА_3, ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.396 КК України - закрито.

У вищевказаній постанові від 25.10.2013р. Дзержинський районний суд м.Харкова зазначив, що, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, злочини, передбачені ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 ст.28, ч.1 ст.369 КК України, скоєні у вересні 2003 року, тобто на момент вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності, минуло більше 10 років.

Таке процесуальне рішення було прийнято судом за згодою підсудних ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які подали клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у кримінальній справі у звязку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

21.01.2014р. за результатами апеляційного розгляду вищевказаної кримінальної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 апеляційний суд Харківської області відхилив її скаргу, залишивши без змін постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р. (т.1 а.с.17-22).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що знає позивача 40 років та перебуває з нею у дружніх стосунках. Після зникнення 11 років тому свого сина позивач перебуває у постійному розпачі, оскільки не може домогтися справедливості. Позивач проживає у Германії та змушена регулярно приїжджати до України у звязку з розслідуваннями та судовими процесами, тому живе у постійному стресі.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що була одружена з сином позивача, з якою мають тісні стосунки, незважаючи на те, що з ОСОБА_6 вона розлучилася. Після зникнення сина позивач тривалий час, на протязі багатьох років, намагається домогтися правди. Коли позивач дізналася, що над тілом вбитого сина наругалися, ця справа стала змістом її життя, у звязку з чим вона змушена постійно приїжджати з Германії. За ці 11 років позивач стала нервовою та дратівливою. Коли чоловік позивача приїхав її підтримати, дізнавшись про вбивство їх сина та подальшу наругу над його тілом, невдовзі він помер, оскільки його серце не витримало.

29.02.2016р. на підставі ухвали суду було надано висновок №812 судово-психологічної експертизи (т.2 а.с.172-216).

Згідно з висновками експертизи Незаконні дії посадових осіб правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 та оперуповноваженого' карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5, які зазначені у постанові Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р. у кримінальній справі №2011/21110/12 відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 с.28, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, - вплинули на особистість ОСОБА_1 як суттєвий психотравмуючий фактор.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на які указано у постанові від 25.10.2013 Дзержинського районного суду м.Харкова, у життєдіяльності потерпілої ОСОБА_1, поза її волевиявленням, виникли суттєві перешкоди та моральні втрати: фальсифікація та знищення указаними особами доказів у кримінальній справі про вбивство ОСОБА_6 протягом тривалого часу значно заважала правоохоронним органам встановленню вбивці ОСОБА_6; ОСОБА_1 у цей ж період часу присвятила своє життя розшукам зниклого сина, прикладаючи для цього значні психічні та фізичні зусилля, які, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5О, не були результатними понад 6 років. Внаслідок фальсифікації, знищення та приховування указаними особами доказів у кримінальній справі пре вбивство ОСОБА_6, ОСОБА_1 була позбавлена можливості вчасне; ідентифікації та поховання нею останків свого сина. Дії указаних осіб, повязані із відчленуванням голови трупа ОСОБА_6 та подальшим приховуванням голови у водоймі, а також їх наслідки - подальша неможливість відшукати рештки останків (голову) ОСОБА_6, - довічно позбавили ОСОБА_1 можливості гідно поховати останки свого сина, - що вона розцінює як цинічну наругу над тілом ОСОБА_6 й до даного часу надзвичайно гостро переживає.

Вплив указаних обставин на ОСОБА_1 зумовив виникнення в неї тривалих, інтенсивних негативних переживань невиправної довічної втрати, горя, інтенсивної образи, завданої діями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, порушення життєвих перспектив, погіршення стану здоров'я, стійке порушення психічного та фізичного благополуччя в основних сферах життя, незворотні негативні зміни у її життєдіяльності. Зазначене суттєво негативно змінило характер соціального функціонування ОСОБА_1, що, з огляду на похилий вік підекспертної, вимагало й вимагає до даного часу від неї надлишкових особистих зусиль для підтримки своїх психофізіологічних ресурсів та пристосування до порушеного змісту життя.

Внаслідок незаконних дій вищеуказаних осіб - слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4, оперуповноваженого карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5, які зазначені у постанові Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013 у кримінальній справі №2011/21110/12 відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України. ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 с.28, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 КК України, - ОСОБА_1 завдано моральних страждань, які, з огляду на інтенсивність, тривалість та тотальність та ступінь деструктивного впливу на її життєдіяльність, є суттєвими.

З урахуванням суттєвих моральних страждань, завданих ОСОБА_1 внаслідок незаконних дій посадових осіб правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4, оперуповноваженого карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5, які зазначені у постанові Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013 у кримінальній справі №2011/21110/12 відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.28, ч.З ст.364 КК України. ОСОБА_3 за ч.2 ст.28, ч. ст.364 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364, ч.2 с.28, ч.1 ст.396 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.28, ч.3 ст.364 України, - констатуються психологічні підстави для правового вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. За умов встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_20 моральної шкоди, орієнтовний розмір її відшкодування, на момент виконання даного дослідження, становить:

-орієнтовний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями ОСОБА_2, дорівнює 576 мінімальним заробітним платам (або у грошовому еквіваленті на момент виконання даної судово-психологічної експертизи у розмірі 793 728 грн.);

-орієнтовний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями ОСОБА_21, дорівнює 576 мінімальним заробітним платам (або у грошовому еквіваленті на момент виконання даної судово-психологічної експертизи у розмірі 793 728 грн.);

-орієнтовний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями ОСОБА_5, дорівнює 576 мінімальним заробітним платам (або у грошовому еквіваленті на момент виконання даної судово-психологічної експертизи у розмірі 793 728 грн.);

-орієнтовний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями ОСОБА_4, дорівнює 432 мінімальним заробітним платам (або у грошовому. еквіваленті на момент виконання даної судово-психологічної експертизи у розмірі 595 296 грн.).

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що тими протиправними діями працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які зазначені у вищевказаній постанові Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р., позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях у звязку з тривалим та протягом декількох років неефективним розслідуванням кримінальної справи за фактом вбивства її сина саме через наругою цих працівників правоохоронних органів над тілом її сина, а також у звязку з неможливістю належного поховання його останків.

При цьому ці душевні страждання позивача, які повязані з фактом цинічного понівечення працівниками правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тіла її померлого сина, не можуть бути припинені з часом, тому що ці обставини є незворотними.

Оскільки ж провадження у кримінальній справі відносно працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_21, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було закрите судом у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності позивач не отримала справедливої сатисфакції негативних наслідків їх протиправних дій, хоча підстава закриття кримінальної справи є нереабілітуючою.

Тобто питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу вищевказаними діями працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_21, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, залишилося не вирішеним у звязку з закриттям судом провадження у кримінальній справі на підставі ст..49 КК України.

Разом з тим, звільнення винних осіб, які були працівниками правоохоронних органів, від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що були ними скоєні саме під час виконання службових обовязків, а також відсутність справедливої компенсації у відшкодування шкоди, завданої позивачу такими діями можуть створити виникнення у працівників правоохоронних органів «відчуття безкарності», в той час як держава повинна продемонструвати, і в першу чергу, саме співробітникам правоохоронних органів, що таким діям у жодному випадку не потуратимуть (рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Оккалі проти Туреччини».

Відповідальність же за спричинення моральної шкоди працівниками правоохоронних органів (до яких відносилися органи прокуратури та міліції, які входили до системи органів державної влади відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про міліцію», а також правових норм Конституції України у чинних на час вчинення ними протиправних дій редакціях) під час виконання ними службових обовязків покладається на державу.

Так, положеннями ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Тобто у даному випадку згідно з приписами ч.6 ст.1176 ЦК України відповідальність за спричинення позивачу моральної шкоди протиправними діями працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покладається на державу.

Так, згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тому доводи співвідповідачів про відсутність підстав для відшкодування державою моральної шкоди, завданої працівниками правоохоронних органів, які вийшли за межі наданих їм службових прав та обовязків, є помилковими, оскільки вищевказаними правовими нормами встановлено відповідальність держави саме за протиправні дії працівників правоохоронних органів.

Також з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, у тому числі, які повязанні з притягненням працівників правоохоронних органів до кримінальної відповідальності за вчинення ними 23.09.2003р. злочинів та подальшим звільненням їх від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною за їх згоди, є помилковими доводи третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у звязку з недоведеністю вини цих працівників правоохоронних органів у вчиненні інкримінованих їх злочинів.

Таким чином, проаналізувавши доводи осіб, які беруть участь у справі, а також вищевказані правові норми та встановлені під час розгляду справи факти, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайщли своє підтвердження обставини, на які позивач посилалася в обгрунтування свого позову.

Що стосується розміру грошової компенсації за спричинення позивачу моральної шкоди неравомірними діями рацівників правоохоронних органів, то, враховуючи всі вищевказані обставини, суд погоджується розміром відшкодування, визначеним експертом на рівні по 576 мінімальних заробітних плат діями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та на рівні 432 мінімальних заробітних плат діями ОСОБА_4, тобто усього 2160 мінімальних заробітних плат (576 х 3 + 432).

Оскільки на цей час розмір мінімальної заробітної плати змінився та становить 1450 грн., грошовий еквівалент 2160 мінімальних заробітних плат становить 3 132 000 грн. 00 коп.

Проте, оскільки позивачем не заявлялося про збільшення розміру позовних вимог, суд не має права виходити за їх межі, які визначені у позові у розмірі 3 000 000 (три мільйони) грн. 00 коп.

Суд вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, у тому числі, незворотності наслідків протиправних дій працівників правоохоронних органів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які понівечили тіло загиблого сина позивача, у звязку з чим позивач назавжди позбавлена можливості належно поховати рештки свого сина, що спричиняє їй постійні душевні страждання, така грошова компенсація є справедливою сатисфакцією моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету грошові кошти у сумі 3000000 (три мільйони) грн.. 00 коп. на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4, оперуповноваженого відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5.

Зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, шкоди, завданої незаконними діями працівників правоохоронних органів в особі слідчого прокуратури Вовчанського району Харківської області ОСОБА_2, начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_3, заступника начальника відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4, оперуповноваженого відділу карного розшуку Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5, у сумі 3000000 (три мільйони) грн.. 00 коп. шляхом перерахування з відповідного рахунку державного бюджету, який відкритий на ім'я Державної казначейської служби України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.С.Блага