Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/574/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа: Широківська сільська рада Виноградівського району про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа: Широківська сільська рада Виноградівського району про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2014 року помер батько позивачки ОСОБА_7, після смерті якого в 6-ти місячний строк позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, відразу звернулась у Виноградівську державну нотаріальну контору із заявою на прийняття спадщини. Їй стало відомо, що начебто батько 22 березня 2011 року залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те на що він матиме за законом право, і що буде йому належати на момент смерті заповів онукові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачу по справі. Крім цього в заповіті зазначено, що ОСОБА_8 ( в дійсності її прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_9, цим заповітом повністю позбавляє права на спадкування. Вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки заповіт не був підписаний її батьком та не відповідає волі спадкодавця. При ознайомленні із заповітом вона переконалась, що напис: «Мною ОСОБА_7 текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і підпис ОСОБА_7 на заповіті не є записані почерком батька і не є підписом її батька. На заповіті відсутні місце посвідчення заповіту та час його складання, невірно вказано рік народження батька, який народився 01 травня 1940 року, а в заповіті вказано 01 травня 1945 року. Даний заповіт не внесений до Спадкового реєстру.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє згідно довіреностей від 23.02.2015 року № 12 та від 11.01.2016 року № 1 подав до суду письмове заперечення проти позовних вимог, яке мотивовано тим, що відповідач вважає, що волевиявлення спадкодавця було свідомим та вільним, він невипадково позбавив позивачку ОСОБА_1 (свою дочку) права на спадкування і призначив спадкоємцем відповідача ОСОБА_6 (свого онука), оскільки за період його життя позивачка неодноразово перебувала з спадкодавцем у різних судових спорах, через суди вигнала його разом з покійною його жінкою ОСОБА_10 з власного збудованого ним будинку, а вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2002 року вона була засуджена до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку терміном на 1 рік за ч.1 ст.101 КК України ( в редакції 1960 року) за умисне тяжке тілесне ушкодження заподіяне своєму батькові, заповідачу ОСОБА_7. Коли ОСОБА_7 перебуваючи в похилому віці, потребував піклування та допомоги, позивачка за ним не доглядала, а допомогу він отримував від відповідача, його мами та сестри. Вказує, що під час посвідчення заповіту секретарем Виконавчого комітету Широківської сільської ради ОСОБА_5 було витребувано крім паспорту і довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ у Виноградівському районі і цей номер зафіксовано у заповіті. Тому описка у заповіті року народження 1945 замість 1940 не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, як не може бути підставою і помилка заповідача щодо правильності прізвища своєї дочки ОСОБА_9 (ОСОБА_8 чи ОСОБА_1), так як у різних документах в томі числі і судових вказано прізвище ОСОБА_8 замість ОСОБА_1. Твердження позивача, що заповіт не внесений до Спадкового реєстру вважає безпідставним, оскільки закон не передбачає визнання заповіту недійсним із підстав не внесення його до Спадкового реєстру. Також зазначає, що дата складання заповіту вказана в самому заповіті, а посадова особа виконавчого комітету, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені в документі, а лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, та просили суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_6, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, тому у відповідності до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність за участю його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з мотивів, викладених в запереченні, додатково пояснили, що заповіт відповідає нормам законодавства України, підпис заповідача на заповіті справжній, а тому не має підстав задоволення позову, відтак просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Представник третьої особи Широківської сільської ради Виноградівського району ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює секретарем Виконавчого комітету Широківської сільської ради, яким працював і в 2011 році. Посвідчення заповітів входить до його посадових обовязків. 22.03.2011 року ним було складено заповіт на імя ОСОБА_7 в його присутності. Заповіт належним чином посвідчений, а відтак вважає, що діяв в межах своїх повноважень і підстав для скасування заповіту немає. З приводу того, що даний заповіт не зареєстрований у Спадковому реєстрі пояснив, що декілька разів він намагався провести реєстрацію заповіту, однак такі спроби виявилися невдалими - через невірні взірці заяв виникала помилка при реєстрації. Крім цього зазначив, що порядок який визначає процедуру державної реєстрації у Спадковому реєстрі заповітів і спадкових договорів, посвідчених в Україні був визначений тільки 11.05.2011 року постановою Кабінету Міністрів України № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що нормами матеріального права, що підлягають до застосування до даних правовідносин між сторонами є глави 24 ЦК України "Набуття права власності" та 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування".

Зокрема, у відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2011 року секретарем Виконавчого комітету Широківської сільської ради ОСОБА_5 складено заповіт за реєстровим № 21, згідно якого заповітодавець ОСОБА_7, заповів своєму онукові ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те на що він матиме за законом право, і що буде йому належати на момент смерті. Свою дочку ОСОБА_8, даним заповітом повністю лишив права спадкування.

Згідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст.1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на яке має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і яке здійснюється нею особисто.

Як слідує з визначення заповіту, обовязковою (істотною) умовою останнього, відповідно до ст.1247 ЦК України є складання його в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписується заповідачем і має бути посвідчений нотаріусом. Зокрема, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст.38, 59 «Про місцеве самоврядування в Україні», п.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, чинної на момент посвідчення заповіту, передбачено, що у населених пунктах, де не має держаних нотаріусів нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обовязок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Крім цього, суд бере до уваги і розяснення ч.4,5 Постанови Пленумом Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р., згідно якого визначено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Позивачка в обгрунтування своїх позовних вимог послались на те, що оспорюваний заповіт не відповідає чинному законодавству, зокрема не був підписаний її батьком, напис: «Мною ОСОБА_7 текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і підпис ОСОБА_7 на заповіті не є записані почерком батька і не є підписом її батька, тому складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_7

Для обґрунтування цих вимог позивачки суд призначив у даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив судовим експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Висновком експерта від 02.12.2015 року № 3745 встановлено, що «Рукописні записи (фарбувальною речовиною синього кольору в одному примірнику заповіту від 22 березня 2011 року за реєстровим № 21, в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» під підписом в книзі нотаріальних дій Широківської сільської ради Виноградівського району в рядку № 21 та підписи від імені ОСОБА_11, розташовані в графі «Підпис» перед записом «ОСОБА_7А.» в одному примірнику заповіту від 22 березня 2011 року за реєстровим № 21, в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» над записом «Лихтей» в книзі нотаріальних дій Широківської сільської ради Виноградівського району в рядку № 21, виконані самим ОСОБА_11».

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження позивачки про те, що заповіт підписаний не заповідачем і напис «Мною ОСОБА_7 текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і підпис ОСОБА_7 на заповіті не є записані почерком батька і не є підписом її батька, спростовуються вищенаведеним висновком експерта.

З оглянутого в судовому засіданні оспорюваного заповіту від 22 березня 2011 року достовірно встановлено, що він відповідає вищезазначеним у законі вимогам. Так, заповіт складено у письмовій формі, такий містить дату та місце складення заповіту - «Село Широке, Виноградівського району, Закарпатської області, Україна», підписаний заповідачем, містить відмітку, що заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем і підписаний ним власноручно в присутності секретаря Виконавчого комітету Широківської сільської ради ОСОБА_5; особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався в або поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

Суд констатує, що в тексті заповіту міститься описка щодо дати народження заповідача ОСОБА_7 - вказано 01 травня 1945 року, а згідно копії паспорта громадянина України серії ВО 191464, такий народився 01 травня 1940 року. Також текст заповіту містить описку в написанні прізвища дочки заповідача, позивачки ОСОБА_1 Однак, суд вважає, що дані описки не можуть бути підставами для визнання заповіту недійним. Крім дати народження заповідача заповіт містить також відомості про його ідентифікаційний номер, з чого випливає, що секретарем Виконавчого комітету Широківської сільської ради особу заповідача дійсно було встановлено.

Суд вважає підтвердженими доводи відповідача, що позивачка та заповідач за його життя перебували в неприязних відносинах, що стверджується наявними в матеріалах справи копіями судових рішень та вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2002 року, яким позивачка була засуджена до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку терміном на 1 рік за ч.1 ст.101 КК України ( в редакції 1960 року) за умисне тяжке тілесне ушкодження заподіяне своєму батькові, заповідачу ОСОБА_7.

Відповідно до п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, чинної на момент посвідчення заповіту, нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій, які знаходяться у відповідній сільській раді.

Оскаржуваний заповіт був зареєстрований в книзі нотаріальних дій Широківської сільської ради 22.03.2011 року за № 21, що стверджується копією з вказаної книги, яка міститься в матеріалах справи та записами, які містяться в оригіналі даної книги, оглянутими в судовому засіданні. Суд констатує, що книга нотаріальних дій Широківської сільської ради є належним чином прошнурованою, в такій сістяться записи нотаріальний дій по Широківській сільській раді починаючи з 24.02.2010 року.

У відповідності до п.2.4 «Положення про Спадковий реєстр», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від17.10.2000 № 51 / 5, в редакції наказу Міністерства юстиції України від 07.04.2005 року № 33/5, посадові особи органів місцевого самоврядування здійснюють унесення відомостей до Спадкового реєстру шляхом подання державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України чи його регіональним філіям заяв установленого зразка. Наведене «Положення про Спадковий реєстр» втратило чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2011 N 1810/5, яким затверджене діюче «Положення про Спадковий реєстр».

Порядок державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру державної реєстрації у Спадковому реєстрі заповітів і спадкових договорів, посвідчених в Україні був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року № 491, тобто після складання оскаржуваного заповіту.

Згідно наявних в матеріалах справи заяв про реєстрацію посвідчення заповітів та спадкових договорів вбачається, що спроби зареєструвати заповіт у Спадковому реєстрі секретарем Виконавчого комітету Широківської сільської ради мали місце. Так, згідно заяви про реєстрацію посвідчення заповітів та спадкових договорів за вихідним номером 100 від 10.04.2015 року, заява про реєстрацію встановленого зразка була складена, однак на зворотньому боці заяви відсутня службова відмітка Реєстратора.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тобто, невнесення заповіту до Спадкового реєстру законодавець не визначає як підставу для визнання його недійсним.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, зважуючи на те, що заповіт від 22 березня 2011 року підписаний особисто заповідачем та посвідчений уповноваженою на те службовою особою Виконавчого комітету Широківської сільської ради, суд приходить до переконання, що позивачка в судовому засіданні не довела ті обставини, на які вона посилається в своїй позовній заяві.

Отже, суд знаходить позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають .

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа: Широківська сільська рада Виноградівського району, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_12