Провадження № 2/752/1763/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.01.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарі - Прощаликіній Л.Г., Бродюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визначення порядку користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

позивач пред»явив у Голосіївському районному суді м.Києва позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визначення порядку користування жилим приміщенням. Зазначав, що він та відповідачка ОСОБА_2 з 19.10.1991р. перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син - ОСОБА_3 - відповідач у справі. 26.11.2002р. ним, відповідачкою ОСОБА_2 від свого імені та як законного представника та неповнолітнього сина ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 26.11.2002р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г., було придбано квартиру АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру зареєстрована за позивачем та відповідачами в рівних частках. Зазначена адреса є зареєстрованою адресою проживання сторін. Вказана квартира має загальну площу 69,2 кв.м. та складається з трьох кімнат, площею 17,0 кв.м., 14,7 кв.м., 9,9 кв.м., загальною житловою площею 41,9 кв.м., а також з санвузла, кухні, коридору, кладової та двох лоджій.

Між сторонами фактично склався порядок користування житловим приміщенням в квартирі - ОСОБА_2 займає житлову кімнату площею 14,7 кв.м. з лоджією до цієї кімнати, ОСОБА_3 - житлову кімнату, площею 9,9 кв.м. з лоджією до цієї кімнати. Житлова кімната площею 17,0 кв.м. ніким не використовується, а слугує як гостьова.

Між позивачем та відповідачкою склалися напружені неприязні стосунки, у зв'язку з чим подальше спільне проживання видається позивачеві неможливим. Упродовж двох років відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні позивачем належною йому частиною спірного житлового приміщення. Позивач неодноразово намагався потрапити до спірної квартири, просив у відповідачки надати йому ключі від житлового приміщення для можливості повноцінного здійснення ним свого конституційного права власності, такі прохання відповідачка ігнорує та користується квартирою на власний розсуд. На пропозицію позивача укласти нотаріально посвідчений договір між співвласниками про порядок користування спільним майном чи договір купівлі-продажу частини у праві власності відповідачка не погодилася, домовленості про спільну оплату вартості комунальних послуг співвласникам досягнути не вдається.

Просив: визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до якого виділити в користування позивача ізольовану кімнату, площею 17,0 кв.м.; виділити в користування відповідачів дві ізольовані кімнати, площами 14,7 кв.м. та 9,9 кв.м. та лоджії, що прилягають до цих кімнат; кухню, санвузол, коридор та кладову залишити в спільному користуванні сторін; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні належною йому 1/3 частиною цієї квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник зменшили та уточнили позовні вимоги, просили визначити порядок користування квартирою, виділити в користування позивача ізольовану кімнату, площею 14,7 кв.м.; виділити в користування відповідачів дві ізольовані кімнати, площами 17,0 кв.м. та 10,0 кв.м. та лоджії, що прилягають до кімнат; в іншій частині позовні вимоги залишили без змін. Позивач також пояснив, що у вересні-жовтні 2013 року, повернувшись увечері додому, він не зміг відкрити замок у дверях та потрапити у спірну квартиру, на його вимоги впустити додому, відповідачка йому у цьому відмовила. На даний час він орендує житло, проте має потребу в користуванні спірною квартирою, оскільки на даний час не має можливості оплачувати інше житло. Син не чинив йому перешкод у проживанні в квартирі, на той час він виїхав до Великобританії, де перебуває до цього часу у пошуках роботи та квартирою не користується.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також є представником відповідача ОСОБА_3, та представник відповідачки ОСОБА_2 заперечили здійснення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні квартирою, при цьому, також, заперечили проти проживання позивачем у спільній квартирі, посилаючись на те, що позивач погрожує відповідачці фізичною розправою та вважають, що позивач може проживати в будинку в с.Чабани, який є спільним майном подружжя, в якому він проживає на даний час. Пояснили, що в разі задоволення вимог позивача щодо встановлення порядку користування квартирою та виділення позивачу кімнати площею 14,7 кв.м. будуть порушені права відповідачів, оскільки частка жилої площі, що залишиться у користуванні відповідачів буде меншою від належної кожному частки у праві власності на квартиру, крім того відповідачі будуть позбавлені можливості користуватися єдиною лоджією у квартирі, вихід до якої здійснюється саме з кімнати площею 14,7 кв.м., оскільки внаслідок здійсненого у квартирі перепланування, інша лоджія була суміщена з найменшою житловою кімнатою. Крім того кімнатою площею 14,7 кв.м. з лоджією користується син позивача та відповідачки ОСОБА_3, у цій кімнаті знаходяться його речі, у віці 17 років він переніс інфаркт, тому потребує користування кімнатою із лоджією. У Великобританії син знаходиться тимчасово, по туристичній візі. Просили в позові відмовити повністю.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних частках - на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоєю Л.Г. (зареєстрований Київським МБТІ 27.11.2002р. за реєстровим № 3107 реєстрова книга №д.1234-10).

Зазначена адреса є зареєстрованою адресою проживання сторін (а.с.12 - довідка форма №3 ЖЕО-103). Вказана квартира, згідно плану за поверхами з експлікацією внутрішніх площ) має загальну площу 69,2 кв.м. та складається з: трьох ізольованих кімнат, площею 17,0 кв.м., 14,9 кв.м., 10,0 кв.м., загальною житловою площею 41,9 кв.м., а також коридорів, комори, кухні, ванної, вбиральні, та двох лоджій, вхід на які здійснюється з житлових кімнат, площами 14,9 кв.м. та 10,0 кв.м.

Згідно пояснень в судовому засіданні позивача та відповідачки, в квартирі здійснено перепланування, зокрема, внаслідок якого було відбулося збільшення житлової площі кімнати 10,0 кв.м. за рахунок об»єднання її з лоджією, що примикає до цієї кімнати; у зв»язку з цим переплануванням в квартирі фактично наявна одна лоджія, користування якою здійснюється шляхом проходу через житлову кімнату, площею 14,9 кв.м. Зазначене перепланування здійснено без дотримання встановленого законодавством оформлення. Разом з тим, зазначені факти визнаються сторонами та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Власник житлового будинку квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається зі змісту зазначених норм законодавства, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яким він володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, він, у вересні-жовтні 2013 року, повернувшись увечері додому, не зміг відкрити замок у дверях та потрапити у спірну квартиру, на його вимоги впустити додому, відповідачка йому у цьому відмовила.

З надісланої до суду Голосіївським районним управлінням ГУ МВС України в м.Києві копії матеріалів перевірки ЄО №26218 від 23.06.2015р. по заяві позивача ОСОБА_1 вбачається, що він в червні 2015р. звернувся до органів внутрішніх справ з приводу вжиття заходів щодо перешкод у доступі в квартиру АДРЕСА_2, які чинить йому його колишня дружина ОСОБА_2 та яка близько двох років тому замінила замки до вказаної їх спільної квартири. Згідно висновку дільничного інспектора міліції від 28.06.2015р., прийнятого по результатах перевірки заяви, перевірку закінчено із зазначенням проведення зі сторонами профілактичної та роз»яснюючої бесіди щодо чинного законодавства та посиланням на наявність між сторонами цивільно-правових відносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка та її представником заперечили в судовому засіданні наявність перешкод з боку відповідачки в користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 яка є спільною власністю сторін.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про порушення позивачкою його права на користування квартирою АДРЕСА_1 яке є складовою права власності позивача на вказану квартиру, оскільки на користь такого висновку суду свідчить звернення позивача до органів внутрішніх справ з приводу вжиття заходів щодо перешкод у доступі в квартиру АДРЕСА_2, які чинить йому його колишня дружина ОСОБА_2, а також те, що відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечили проти проживання позивача у спільній квартирі, посилаючись в т.ч. на те, що позивач може проживати в спільному будинку подружжя в с.Чабани.

Наявність погроз відповідачці з боку позивача фізичною розправою в судовому засіданні з розгляду даної справи відповідачкою та її представником, відповідно до ст.60 ЦПК України не доведені, та не є підставою для порушення відповідачкою права власності позивача на спірну квартиру.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За наведених обставин порушене відповідачкою право позивача на користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає поновленню заявленим в позовній заяві способом, оскільки він відповідає змісту ч.2 ст16 ЦК України щодо можливого способу захисту порушеного права, відповідачку ОСОБА_2 належить зобов»язати не чинити перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні належною йому частиною квартири АДРЕСА_3.

Позивач також просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до якого виділити йому в користування ізольовану кімнату, площею 14,7 кв.м.; виділити в користування відповідачів дві ізольовані кімнати, площами 17,0 кв.м. та 10,0 кв.м. та лоджії, що прилягають до кімнат; кухню, санвузол, коридор та кладову - залишити в спільному користуванні сторін.

Відповідно до ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.2). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.3).

Вказана квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - в рівних частках. Відповідно на кожного зі сторін приходиться по 13,97 кв.м житлової площі. (виходячи із загальної житлової площі 41,9 кв.м).

Позивач зазначає, що між сторонами фактично встановився порядок користування спірним житловим приміщенням, відповідно до якого відповідачка займає житлову кімнату площею 14,7 кв.м. із лоджією, що прилягає до кімнати, відповідач ОСОБА_3 займає житлову кімнату площею 9,9 кв.м. з лоджією, що прилягає до кімнати. Житлова кімната площею 17,0 кв.м. ніким не використовується, а слугує як гостьова.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також є представником відповідача ОСОБА_3, заперечуючи проти таких тверджень та позовних вимог у відповідній частині, посилалась, в т.ч. на те, що син позивача та відповідачки - відповідач ОСОБА_3 не зважаючи на тимчасове перебування, по туристичній візі у Великобританії, проживаючі в спірній квартирі, користується кімнатою площею 14,7 кв.м. з лоджією, в цій кімнаті знаходяться його речі. Він й надалі потребує користування саме цією кімнатою із лоджією, оскільки у віці 17 років він переніс інфаркт, що стверджується випискою з історії хвороби (а.с.40), у зв»язку з цим, за станом здоров»я потребує достатнього повітря та швидкого доступу до нього. Внаслідок же здійсненого в квартирі, за згодою сторін перепланування, інша лоджія в квартирі відсутня, доступ до фактично єдиної в квартирі лоджії здійснюється з кімнати, площею 14,7 кв.м.

Зазначені обставини в судовому засіданні не заперечувались позивачем.

З урахуванням зазначених обставин та наведених вище положень ч.3 ст.319, ч.1 ст.358 ЦК України, суд вважає, що в разі задоволення вимог позивача щодо встановлення порядку користування квартирою та виділення йому кімнати площею 14,7 кв.м., до якої примикає лоджія, будуть порушені права відповідачів як співвласників цієї квартири, оскільки частка жилої площі, що залишиться у користуванні відповідачів буде меншою від належної їм у праві власності на квартиру, крім того відповідачі будуть позбавлені можливості користуватися фактично єдиною лоджією у квартирі, вихід до якої здійснюється саме з кімнати площею 14,7 кв.м.

Тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, у задоволенні позову у відповідній частині належить відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно вимог ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 88, 212-215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визначення порядку користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому частиною квартири АДРЕСА_4.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 60 (шістдесят) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 60 (шістдесят) грн. 90 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Шумко