Категорія 27Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Якименко М.М.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який мотивовано тим, що 24 грудня 2012 року між ним та ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в особі начальника Вінницького відділення № З ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» ОСОБА_4 діючої на підставі Положення про відділення, Статуту банку та довіреності, наданої головою правління ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», по місцю знаходження в м. Вінниці по проспекту Космонавтів, 42, укладено договір банківського вкладу (вклад «Ощадний») № 158448, згідно умов якого відповідач зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 200 дол. США строком на 370 днів, що починається з наступного дня після внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок, з кінцевим терміном повернення по 29 грудня 2013 року, а позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий відповідачем депозитний рахунок № 134 грошові кошти. Процентна ставка за вкладом складає 7% річних.

24 грудня 2012 року позивач через касу банку сплатив готівкові кошти в розмірі 200 дол. США та отримав відповідну квитанцію.

28 грудня 2013 року, позивач, керуючись пунктом 1.4. договору, яким передбачено можливість збільшення вкладу, було зроблено через касу банку додатковий внесок в розмірі 499 800 дол. США, про що йому було видано квитанцію № 3590. Таким чином, загальна сума вкладу за договором становила 500 000 дол. США.

26 березня 2013 року відповідач надав позивачу виписку по особовим рахункам, у якій повідомив, що залишок коштів на депозитному рахунку № 134 в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», відкритому на ім'я ОСОБА_3 становить 202 дол. США 54 центи. У лютому 2013 року стало відомо, що начальник відділення ОСОБА_4 заволоділа коштами вкладників, в тому числі і позивача та зникла. 11 лютого 2013 року в Єдиному реєстрі досудових розслідування зареєстровано заяву відповідача про кримінальне правопорушення відносно начальника Вінницького відділення № З ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» ОСОБА_4, яка діючи за попередньою змовою із старшим касиром ОСОБА_5 в період січня-лютого 2013 року, зловживаючи своїм службовим становищем заволоділа майном ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», яка зареєстрована під № 000111. Досудове слідство не завершено, судового рішення по даній справі не має. В зазначеному кримінальному провадженні позивач визнаний потерпілим, а колишнім службовим особам відповідача ОСОБА_4 пред'явлена підозра в скоєні злочину.

З підстав зазначених вище, керуючись статтям 1166 та 1172 ЦК України, позивач звернувся до суду із даним позовом у якому, з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 11 937 223 грн. 20 коп., що еквівалентно 499 800 дол. США відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України станом на 30 листопада 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду від 22.12.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2012 року між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та ОСОБА_3 укладений договір банківського вкладу № 158448 (вклад «Ощадний»). Відповідно до цього договору банк зобов'язався відкрити депозитний рахунок № 134 та прийняти кошти в сумі 200 доларів США з кінцевим терміном повернення 29 грудня 2013 року з виплатою 7% річних, а ОСОБА_3 внести кошти.

Позивач ОСОБА_3 свої зобов'язання виконав, вніс кошти в сумі 200 доларів США, про що банком видана квитанція № 3300 від 24 грудня 2012 року.

28 грудня 2013 року, позивач, керуючись пунктом 1.4. договору, яким передбачено можливість збільшення вкладу, було зроблено через касу банку додатковий внесок в розмірі 499 800 дол. США, про що йому було видано квитанцію № 3590 від 24 грудня 2012 року.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивач, обґрунтовуючи неправомірність дій службової особи ОСОБА_4, посилається на заяву голови правління ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» від 07 лютого 2013 року до правоохоронних органів про вчинення злочину посадовими особами Вінницького відділення № З ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», що виразилось у привласненні ними грошових коштів, постанову СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 28 березня 2013 року про підозру ОСОБА_4О у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та постанову СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 28 березня 2013 року про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4

Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таке посилання заслуговувало б на увагу, якби не наявність судового рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2014 року (а.с. 72-76), залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року та постановою Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 127/2809/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за зустрічним позовом ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, згідно якоо ОСОБА_3 не довів внесення до банку 24 грудня 2012 року грошової суми у розмірі 499 800 дол. США.

Колегія суддів дійшовши до такого висновку виходила з того, що не відповідають дійсності показання ОСОБА_6 та пояснення ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 був у відділенні банку разом із свідком ОСОБА_6, який 24 грудня 2012 року вносив в касу 499 800 доларів США в інтересах ОСОБА_3 за договором банківського вкладу, а також, що останній в цей час перебував в кабінеті начальника відділення банку ОСОБА_4, а після внесення коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 разом покинули приміщення відділення банку. Ці показання та пояснення спростовуються оглянутим у судовому засіданні відеозаписом камери спостереження Вінницького відділення банку № 3 за 24 грудня 2012 року, де ОСОБА_3, в указаний свідком період часу, не заходив до приміщення цього відділення банку (т. 1 с. 76 ).

Наведені вище обставини відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки були встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Разом з тим, аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що посилання суду на те, що винна особа не притягнута до кримінальної відповідальності не має правового значення для вирішення даного спору і не спростовує правильність прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки вони в більшості змісту стосуються рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

ОСОБА_7

/підписи/

з оригіналом вірно: