АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/642/16 Головуючий 1 інстанції: Товстолужський О.В.
Справа № 615/2000/13-ц Доповідач : Пшенічна Л.В.
Категорія: стягнення заборгованості
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2.

за участю секретаря Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 6 500 доларів США та моральної шкоди у сумі 3 000 грн.

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за борговою розпискою від 01 листопада 1999 року у сумі 73 525 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 735,06 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову застосувавши позовну давність.

В обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що ОСОБА_4 пропустив строк позовної давності, оскільки на протязі 14 років не звертався до суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, наявність боргу є доведеною і сума боргу підлягає стягненню.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції і згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує судове рішення ухвалює нове з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, що 01 листопада 1999 року між сторонами було укладено письмовий договір позики грошей, згідно з яким ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі 6500 дол. США і зобовязався повернути до 15 січня 2000 року - 2000 дол. США, до 15 лютого 2000 року 2500 дол. США, до 15 березня 2000 року 2000 дол. США.

Позивач посилаючись на те, що відповідач не повернув вказані гроші, в позовній заяві просить стягнути борг в сумі 6500 грн. та моральну шкоду

.

.

Відповідач в судовому засіданні в суді першої інстанції не був присутнім, проти позову заперечує, пояснюючи, що він у 2000 році борг поверну, але не має письмових доказів цьому, просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволені позовних вимог.

Судова колегія застосовує Цивільний кодекс УСРС в редакції 1963 року, оскільки правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК в редакції 2003 року

Відповідно до ст.. 375 ЦК України (в ред. 1963 р.) договір займу на суму більш ніж 50 руб. має бути укладений у письмовій формі.

Договір позики сторонами укладений у відповідності до зазначеної норми права.

Наявність боргу підтверджена оригіналом письмової розписки і не заперечується відповідачем отримання грошей в розмірі зазначеному в розписці

Пояснення відповідача щодо повернення позивачу грошей у повному обсязі, судовою колегією не приймається, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання зобовязання за договором позики

Судова колегія вважає, що позивачем доведено, наявність боргового зобовязання з боку відповідача.

Відповідно до ст.. 71 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Строк позовної давності по поверненню боргу, відповідно до встановлених у договорі позики строків сплинув 15 січня, 15 лютого та 15 березня 2003 року. Позивав з позовом до суду звернувся 28 листопада 2013 року.

Згідно зі ст.. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Як зазначено у п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року привила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 року.

На час звернення позивача до суду з позовом строк позовної давності вже минув, а тому до правовідносин, що виникли між сторонами не може бути застосований ЦК України в редакції 2003 року.

Позивач посилається на те, що строк позовної давності не пропущений, так як відповідач частково повертав борг і надав розписки про отримання грошей від 13.01.2003р., 05.01.2006 р., 03.04.2009р. та 26.05.2011року.

Судовою колегіє не приймаються до уваги розписки, надані позивачем у судовому засіданні апеляційного суду, як доказ про часткове повернення боргу відповідачем на підтвердження того, що строк позовної давності не пропущений.

Вказані розписки виконані самим позивачем, відповідач заперечує, що у вказані в розписках дати повертав борг та отримував від позивача розписки.

В первісній та уточненій позовній заявах, позивач з посиланням на те, що відповідач не повернув борг, просив стягнути всю суму боргу зазначену у договорі позики. Пояснення позивача та його представника в судовому засіданні апеляційного суду, що позивач забув про те, гроші поверталися, а тому просив стягнути повну суму боргу, не є переконливими і судовою колегією не приймаються..

Судова колегія з урахуванням того, що право позивача порушено і підлягає захисту, але він пропустив строк позовної давності, відмовляє позивачу у задоволені позовних вимог.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів свій позов.

Керуючись ст.. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року скасувати

У задоволені позову ОСОБА_4 відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії