Справа № 588/163/16-ц
№ провадження 2/588/152/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за позовом Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації, Печинська сільська рада Тростянецького району Сумської області, за участі прокурора Охтирської місцевої прокуратури про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що відповідач є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач свого житла не має, вона проживає разом з сином у АДРЕСА_1 у будинку, що належить ОСОБА_4. Іноді ОСОБА_3 разом з дитиною приїздить до с.Лісне до матері ОСОБА_5, де разом із співмешканцем матері періодично зловживають спиртними напоями. У будинку матері відповідача постійно брудно, відсутні продукти харчування, від мешканців села надходять скарги на аморальну поведінку ОСОБА_3 та самоусунення від виконання батьківських обов'язків. Враховуючи ці обставини родина, у якій виховується ОСОБА_2 була на контролі Криничанської сільської ради та служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації, а дитина була поставлена на облік як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 11 грудня 2014 року було ОСОБА_2 був вперше відібраний від матері ОСОБА_3 та поміщений до дитячого відділення Тростянецької центральної районної лікарні, оскільки стало відомо, що ОСОБА_2 не відвідує школу Полянський НВК: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад, а Комісія з питань захисту прав дітей, відвідавши у с.Лісне ОСОБА_3, виявила, що остання спить у стані алкогольного сп'яніння, дитини вдома немає, у будинку брудно, сморід, скрізь сміття і безлад, запах диму від цигарок, холодно, їжа відсутня. За заявою відповідача її син з 15 грудня 2014 року був поміщений до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, де він перебував до 01.09.2015 року. Оскільки відповідач припинила вживати спиртні напої, влаштувалась на роботу до фермера, постійно стала проживати у с.Печини у ОСОБА_4, були нею заготовлені овочі на зиму, їй було повернуто її сина ОСОБА_6. Згодом у грудні 2015 року стало відомо, що відповідач знову приїхала з сином у с.Лісне Тростянецького району до матері, де почала вживати алкогольні напої. Члени Комісії з питань захисту прав дітей вчергове відвідали родину ОСОБА_3 і виявили, що у будинку в с.Лісне безлад, незадовільні санітарні умови, павутина, чорні стіни, гора немитого посуду, дитини вдома не було, а відповідач була у нетверезому стані у ліжку з чоловіком, вела себе агресивно. Відповідно до рішення виконавчого комітету Криничанської сільської ради від 21.12.2015 року ОСОБА_2 було повторно вилучено із сім'ї спочатку до дитячого відділення Тростянецької центральної районної лікарні, звідки відповідач без дозволу забирала сина, а з 25 грудня 2015 року ОСОБА_2 перебуває у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області. Вважаючи, що указані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов'язків, позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на утримання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь інтернатного закладу або ж на користь особи, на вихованні та утримання якої буде знаходитися дитина, аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн. до настання повноліття дитини.

Представник позивача - голова Криничанської сільської ради Тростянецького району Назаров М.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3, перебуваючи час від часу у с.Лісне систематично зловживає спиртними напоями, у період запою її син, якого вона забирає з собою з с.Печини до с.Лісне, не відвідує школу, залишається без її догляду, сам іноді попутним транспортом добирається до щколи. Жителі с.Лісне постійно скаржаться на родину ОСОБА_3, які в період зловживання спиртними напоями ведуть себе аморально і агресивно. З відповідачем проводилась численні бесіди, пропонувалась фінансова допомога для лікування її сина, який має проблеми із зором і можливо потребує проведення операції, але через те, що відповідач не забезпечила обстеження дитини, не надала сільській раді медичних висновків, така допомога їй не була надана. Від сільської ради була надана відповідачу фарба для фарбування підлоги, вікон, яку було пропито. Через те, що згоріла хата у с.Лісне, в якій зареєстрована ОСОБА_3, їй пропонувалось інше житло, від якого вона відмовилась. Назаров М.О. пояснив, що відповідач багато разів давала обіцянки, що припинить зловживати спиртним, але кожного разу це було тимчасово, а тому оскільки вже неодноразове примусове вилучення дитини є сильним стресом для останньої, тому вважав, що потрібно відповідача позбавити батьківських прав.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що дуже хоче повернути сина, якого дуже любить, який без неї не зможе жити. ОСОБА_3 пояснила, що припинала вживати алкогольні напої, закодувалась, зареєструвалась у АДРЕСА_1 у будинку, що належить ОСОБА_4, який є інвалідом, і якого вона доглядає і на цих умовах вона з сином проживає разом з ним у його будинку. З квітня 2016 року вона почне працювати у ПП «Печинське», буде отримувати постійну заробітну плату. У будинку для дитини створено всі умови, заготовлено достатньо продуктів харчування, у нього є все приладдя для навчання, достатньо одягу. ОСОБА_3 повідомила, що увесь час коли її син знаходиться у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, вона декілька раз його відвідала, привезла окуляри для нього, солодощі, фрукти. Крім того, вони з ним постійно спілкуються по телефону, він просить її його забрати, каже, що хоче повернутися до неї, повідомляв, що з нього там глузують, ображають поганими словами. Відповідач зазначила, що у 2007 році у її сина було діагностовано вроджену косоокість, йому було показано зробити операцію, але через відсутність коштів її не було зроблено. ОСОБА_3 зазначила, що не пропивала фарбу, яка була надана від Криничанської сільської ради, а від житла яке їй було запропоновано замість згорілого будинку вона відмовилась, оскільки воно не придатне для проживання, а для його ремонту необхідна значна сума коштів. Відповідач визнала, що дійсно має алкогольну залежність, зривалась і знову починала вживати алкоголь, але на цей час вона була у нарколога, їй було уведено препарат, а тому вона просила повірити їй, дати останній шанс довести, що вона виправилась і дуже хоче повернути сина, який до неї сильно емоційно прив'язаний.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Пальошко З.В. позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, пояснила, що родина ОСОБА_3 перебуває у полі зору служби з 2014 року. Від сусідів постійно надходять скарги по телефону, що в родині зловживають спиртними напоями. ОСОБА_2 був двічі вилучений від матері, сам процес вилучення кожного разу був травмуючим для дитини, і здебільшого через поведінку відповідача, яка кожного разу була у стані сп'яніння, була агресивно налаштована, замість того, щоб заспокоїти дитину, чинила на нього моральний тиск, закликаючи його тікати, викрадала його з лікарні. Відповідач, коли не зловживає алкоголем, поводить себе як гарна матір, все в неї і у її сина гаразд, але все кардинально змінюється, коли вона починає пити, і такі зриви у неї відбуваються систематично. Відповідачу вже багато разів надавали шанс виправитись, її дуже довго захищали, але вона ненадовго виправляється і знову все повторюється, що вказує на те, що вона бреше і вірити їй не можна. Відповідач не пройшла належного лікування у наркологічному диспансері, а разове уведення їй препарату не є визнаним методом ефективного лікування від алкогольної залежності, а тому не є гарантією, що ОСОБА_3 не почне знову вживати алкоголь найближчим часом. Для її сина буде кращим залишитись у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, де створені всі умови для навчання, розвитку дитини, з ними постійно перебувають вчителя, психологи, вони відвідують різні заходи, екскурсії.

Представник третьої особи - Печинської сільської ради Тростянецького району Зоріна Л.М. проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні, вважала, що ОСОБА_3 необхідно надати шанс довести своє виправлення і повернути їй сина, оскільки дитині краще буде з матір'ю, ніж у центрі соціальної реабілітації дітей, при цьому Зоріна Л.М. зазначила, що Печинська сільська рада зробить усе можливе, щоб допомогти відповідачу опанувати свою алкогольну залежність і не допустити таких випадків в майбутньому. Зоріна Л.М. пояснила, що відповідач проживає у с.Печини у ОСОБА_4, який є інвалідом, і нещодавно зареєструвалась у його будинку. У них є худоба, город, у хаті чисто, охайно, ОСОБА_3 дуже гарна хазяйка, у неї завжди порядок. У селі Печини серед жителів відповідач також характеризується позитивно. ЇЇ син ОСОБА_6 відвідує Полянський навчально-виховний комплекс, завжди гарно одітий, охайний, чистий, забезпечений усім необхідним для навчання, син дуже прив'язаний до матері, вчителі також позитивно характеризують відповідача, яка займається сином, всі домашні завдання в нього завжди виконані, вона активно йде на співпрацю зі школою. Зоріна Л.М. підтвердила, що ОСОБА_3 має алкогольну залежність, дійсно зі школи до сільської ради надходили повідомлення про те, що дитина деякий час не відвідує школу, що здебільшого траплялось, коли у школі були канікули і ОСОБА_3 з сином їхали до с.Лісне до її матері, де відповідач разом з матір'ю її співмешканцем вживали алкогольні напої, і через те, що відповідач не могла зупинитись і взяти себе в руки, вони з сином своєчасно не повертались до с.Печини, коли вже у школі починалось навчання. Коли представники сільської ради виявляли таку ситуацію, приїздили до ОСОБА_3, вона одразу реагувала і поверталась до с.Печини.

Прокурор Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила, що ураховуючи, що ОСОБА_2 вже двічі вилучався від матері і при цьому між поверненням сина відповідачу після першого вилучення до другого вилучення пройшло зовсім небагато часу, кожного разу дитина переживала стрес, з огляду на те, що немає жодних гарантій, що ОСОБА_3 не почне знову вживати алкогольні напої, ураховуючи висновок психолога Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області про те, що третє вилучення може завдати невідворотних наслідків для дитини через емоційний зрив, в інтересах ОСОБА_2 відповідача слід позбавити батьківських прав.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька дитини ОСОБА_11 зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України зі слів матері (а.с.8,9).

Наказом начальника служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації від 11.11.2014 року № 106-ОД сина відповідача ОСОБА_2 поставлено на облік як такого, що потрапив у складні життєві обставини (а.с.10). Комісією у складі представників служби у справах дітей, Тростянецького районного центру СССДМ, представника Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області через те, що син відповідача не з'явився до школи і деяких час добирається до школи на попутних автомобілях 11 грудня 2014 року було обстежено сім'ю ОСОБА_3, яка перебувала за адресою АДРЕСА_2. На момент обстеження у будинку, що належить матері відповідача, перебувала ОСОБА_3, її мати та вітчим, які були у нетверезому стані, дитини в будинку не було, у хаті був сморід, брудно, холодно, їжа була відсутня, дим від цигарок, брудні ліжка без постільної білизни. З огляду на те, що з відповідачем проводилась профілактична робота, яка не дала позитивних результатів, комісія дійшла висновку про необхідність направлення клопотання голові Тростянецької районної державної адміністрації для прийняття рішення про негайне вилучення малолітнього ОСОБА_2 від матері ОСОБА_3 (а.с.17).

На підставі розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 11.12.2014 року № 544-ОД ОСОБА_2 відібрано у матері ОСОБА_3 і якого з 15 грудня 2014 року влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с.11,30).

Відносно відповідача 16 грудня 2014 року було складено адміністративний протокол серії СУ 02674 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП (невиконання батьками або неналежне виконання своїх батьківських обов'язків) (а.с.31).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 26 грудня 2014 року № 2 з огляду на звернення відповідача з проханням не позбавляти її батьківських прав відносно її малолітнього сина, та враховуючи, акт обстеження умов її проживання після вилучення дитини, працевлаштування ОСОБА_3 та її намагання на краще змінити свій спосіб життя було вирішено районному центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді взяти ОСОБА_3 під соціальний супровід терміном на 6 місяці для надання комплексу послуг для покращення ситуації у родині для повернення в сім'ю дитини. При цьому рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 26 грудня 2014 року № 3 ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на перебування вдома під час зимових канікул малолітнього сина ОСОБА_2, який перебував у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с.25,27).

Протягом лютого - серпня 2015 року Комісією у складі представників служби у справах дітей, Тростянецького районного центру СССДМ, представника Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області, представників районної лікарні відвідувалась ОСОБА_3 за адресами по АДРЕСА_2та по АДРЕСА_1, в ході огляду в більшості випадків установлені належні умови проживання відповідача, проведено ремонт, заготовлені продукти харчування, але 30 квітня 2015 року було установлено відсутність відповідача протягом двох тижнів по АДРЕСА_1, а зі слів жителів с.Лісне було установлено, що вона останнім часом перебуває у матері і зловживає спиртними напоями (а.с.18-23).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 18 серпня 2015 року № 1 рекомендовано органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації надати дозвіл на повернення ОСОБА_2 на виховання матері ОСОБА_3 (а.с.26).

Рішенням виконавчого комітету Криничанської сільської ради Тростянецького району від 21.12.2015 року на підставі акту обстеження матеріально- побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_2 з метою захисту прав малолітньої дитини прийнято рішення відібрати останнього у матері ОСОБА_3 до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с.12). Відповідно до акту-прийому дитини до центру 25 грудня 2015 року син відповідача вдруге був влаштований до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с.29). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 20 січня 2016 року № 2 рекомендовано органу опіки та піклування відмовити відповідачу у поверненні ОСОБА_2 (а.с.24).

Вирішуючи питання про те, чи є фактичні та правові підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2, 2005 року народження, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

За змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Аналогічні положення передбачені у статті 171 СК України, яка передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до частин 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виконавчим комітетом Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області як органом опіки та піклування до суду надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_2, 2005 року народження, який мотивовано тим, що мати не цікавиться станом здоров'я дитини, розвитком, навчанням та вихованням сина. (а.с.13)

Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам малолітнього ОСОБА_2 суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З'ясувавши всі обставини справи суд вважає, що позивач, всупереч вказаним вимогам процесуального закону, не довів наявності обставин, якими обумовлена необхідність позбавлення відповідача батьківських прав як крайнього та найбільш радикального заходу впливу на ОСОБА_3 На переконання суду позивачем не доведено яким чином таке втручання в сімейне життя малолітнього ОСОБА_2 буде відповідати його інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, не мотивовано чи позитивно вплине на дитину розлучення з матір'ю та позбавлення матері можливості піклуватися про сина в майбутньому.

При цьому як доказ відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та невідповідність інтересам дитини його відібрання від матері, суд враховує показання допитаних в судовому засіданні свідків, досліджені письмові докази.

Так, свідок ОСОБА_12 суду показала, що є керівником ПП «Печинське», проживає у с.Печини по сусідству з ОСОБА_3 Відповідач декілька років тому приїхала до с.Печини з сином, її прийняв у сім'ю ОСОБА_4 Як людину ОСОБА_3 можна охарактеризувати лише з позитивної сторони, вдома у неї ідеальний порядок, город наразі підготовлений до посадки овочів, є худоба. ОСОБА_12 повідомила, що з квітня 2016 року вона влаштовує ОСОБА_3 на роботу до свого підприємства ПП «Печинське». Свідок підтвердила, що дійсно відповідач допускала випадки зловживання спиртними напоями, але на цей час вона не вживає алкоголь, їй можна повірити та дати шанс довести своє виправлення. Її син дуже гарний хлопчик, вихований, слухняний, дуже любить матір, але він після повернення з центру реабілітації став іншим, стала проявлятись агресія в його поведінці.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4, пояснив, що ОСОБА_3 живе в його будинку у с.Печини з сином ОСОБА_6, доглядає за ним, готує для нього, пере його речі, веде його господарство, обробляє город, він сам цього робити не може, оскільки є інвалідом. Повідомив, що відповідач зараз не п'є, їздила до дитини в Суми. У будинку все є для проживання, виховання та навчання дитини.

Допитана як свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживає у с.Лісне Тростянецького району по сусідству з матір'ю ОСОБА_3, знає їх родину давно, підтвердила, що інколи відповідач приїздить до матері у с.Лісне і вони всією родиною зловживають спиртні напої, проте дитину ніхто ніколи не ображав, він дуже гарний хлопчик, поводить себе як усі діти в селі. Допитана як свідок ОСОБА_14 пояснила, що є подругою відповідача, проживає у с.Лісне, вказала, що їй невідомо про скарги сусідів на ОСОБА_3, про те, що вона зловживає спиртними напоями, син відповідача охайний, нагодований.

Обставини повідомлені свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_4 також узгоджуються із даними акту обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1, який складено 14 березня 2016 року комісією у складі представників Печинської сільської ради та медичної сестри, відповідно до якого ОСОБА_3 проживає з власником домогосподарства ОСОБА_4 у будинку площею 40 кв.м., який складається із двох житлових кімнат, в яких є меблі, необхідна побутова техніка, у будинку зроблений ремонт, скрізь порядок, чистота, господарські будівлі (сарай, погріб, літня кухня, курник) перебувають у відмінному стані. Родина утримує худобу, є погребі є достатньо продуктів харчування, овочів, м'яса, сала, тощо, заготовлено достатньо дров (а.с.93).

Відповідно до наданої Печинською сільською радою Тростянецького району довідки-характеристики ОСОБА_3 є жителем с.Печини, офіційно не працевлаштована, заробляє допомагаючи односельцям. Працює охоронцем посезонно в ПП «Печинське». ЇЇ син до грудня 2015 року відвідував Полянський навчально-виховний комплекс, завжди був доглянутий, нагодований. ОСОБА_3 приймає активну участь у громадському житті села, комунікабельна, доброзичлива, у порушенні громадського порядку, у вживанні спиртних напоїв на території села помічена не була (а.с.90).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 пояснила, що є директором Полянського навчально-виховного комплексу, також деякий час до цього була класним керівником ОСОБА_2. ОСОБА_15 повідомила, що син відповідача дуже слухняна, вихована та здібна дитина, дуже любить та поважає свою матір, між ними існує тісний емоційний зв'язок. Домашні завдання у ОСОБА_2 завжди виконані, у зошитах ідеальна чистота, він матір'ю забезпечений всіма зошитами та приладдям для навчання, завжди охайний. ОСОБА_3 не пропустила жодних батьківських зборів, завжди йшла на контакт з адміністрацією школи та вчителями, брала участь у конкурсах, допомагала готувати стенгазету, вона дуже гарно малює. Перебуваючи у с.Печини ОСОБА_2 без поважних причин не пропускав школу, після канікул бувало, що 2-3 дні ОСОБА_2 не приходив до школи. Син відповідача має проблеми із зором, а тому йому вчителями приділялась у школі особлива увага, його саджали за першу парту, на окремому аркуші давали йому завдання, щоб йому краще було його прочитати. ОСОБА_15 зазначила, що після повернення дитини з центру соціальної реабілітації він став більш замкненим, іноді став брехати, агресивним, він почав відсторонюватися від дітей. Свідок звернула увагу, що навчання у Полянському навчально-виховному комплексі здійснюється російською мовою, у той час як в обласному центрі соціальної реабілітації дітей - українською.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що є класним керівником ОСОБА_2, який є дружелюбною дитиною, завжди знаходив контакт з дітьми, був у колективі, у навчанні виявляє середній рівень, здібний у гуманітарних предметах. Мати ОСОБА_3 регулярно відвідувала батьківські збори, активно співпрацювала з учителями, її неможна охарактеризувати як погана матір, її ОСОБА_2 дуже любить, і краще, ніж з матір'ю йому ніде не буде. Після повернення у 2015 році ОСОБА_2 до школи з обласного центру реабілітації він змінився, став більше нервувати, бути роздратованим, іноді грубим, замкненим, гірше почав навчатись, став відмовлятись брати участь у шкільних заходах, хоча до цього із задоволенням це робив.

Суд відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України враховує думку самого малолітнього ОСОБА_2, який на час розгляду справи досяг 11 років, а тому може висловити свою думку. Відповідно до наданої на запит суду з Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області інформації у ОСОБА_2 відмічається високий рівень тривожності спричинений невизначеністю сімейної ситуації, глибокою прив'язаністю до матері та страхом за неї. Обговорення теми щодо мами та подальшого майбутнього викликає у ОСОБА_2 сльози, хвилювання, тремтіння. З першого дня перебування у закладі ОСОБА_2 висловлював бажання та впевненість бути з матір'ю, результати психодіагностичного обстеження показують, що між матір'ю та сином наявні теплі емоційні стосунки, глибока ступінь довіри, сильна родинна прихильність. На запитання психолога про подальше майбутнє ОСОБА_2 відповів: «Хочу бути тільки з мамою. Я часто плачу, коли згадую маму. Хочу навчатись у своїй школі, там мені всі раді, мої однокласники хороші. Я там не новенький, з мене не глузують. Я хочу додому» (а.с.64).

Допитана у судовому засіданні як спеціаліст - психолог ОСОБА_17, яка працює методистом Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області повідомила, що ОСОБА_2 уже вдруге перебуває у центрі, спочатку він був емоційно пригніченим, на цей час хлопчик вже адаптувався у колективі, із задоволенням відвідує школу, емоційний стан гарний. Через те, що у нього були зламані окуляри діти з нього глузували, коли повідомили про це матір, вона привезла нові, і після цього ситуація покращилась. У ОСОБА_2 з матір'ю відчувається сильний емоційний зв'язок, він її дуже любить, хоче повернутися додому, до своєї школи. ОСОБА_17 відмітила, що мати у телефонних розмовах іноді емоційно тисне на дитину, налаштовує його на негатив, у відповідь на що ОСОБА_2 її заспокоює, просить, щоб вона не хвилювалась, що мало б бути навпаки. ОСОБА_17 зазначила, що вилучення дитини від матері негативно відображається на емоційному стані дитини і якщо це відбудеться втретє через те, що мати знову почне зловживати алкоголем, у дитини може бути емоційний зрив.

Допитаний у судовому засіданні як свідок заступник начальника сектору Тростянецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_18 пояснив, що є членом Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації. Громадянку ОСОБА_3, знає з 2001 року, тобто з часу, коли працював дільничним інспектором, до території обслуговування якого входила і Криничанська сільська рада Тростянецького району. ОСОБА_18 повідомив, що відповідач дуже давно веде аморальний спосіб життя, постійного місця проживання та роботи не має, систематично зловживає спиртними напоями, відносно неї складались протоколи через перебування у громадських місцях у нетверезому стані. При останньому вилученні у неї дитини ОСОБА_3 була у стані алкогольного сп'яніння, поводила себе неадекватно, висловлювала погрози, вживала ненормативну лексику, при цьому дитина була голодна. З нею неодноразово проводились бесіди щодо виховання дитини, але вона належних висновків не робить.

Досліджені судом докази у сукупності вказують на те, що відповідач допускала випадки невиконання (неналежного) виконання батьківських обов'язків через зловживання спиртними напоями, проте позивачем не надано доказів, що таке зловживання носило тривалий або постійний характер, а також доказів того, що відповідач тривалий час допускала свідоме нехтування батьківськими обов'язками, що створило загрозу життю та здоров'ю дитину та уплинуло на розвиток дитини.

Суд бере до уваги, що під час розгляду справи не отримано доказів про негативне ставлення відповідача до свого сина, навпаки досліджені під час розгляду справи докази вказують на те, що розвиток дитини, навички самообслуговування відповідають його віку, ним засвоєно базові культурні норми і цінності, мати створила умови для отримання дитиною освіти, сильна емоційна прив'язаність ОСОБА_2 до матері на переконання суду також є результатом позитивного виховного впливу та ставлення відповідача до сина.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, предметом розгляду якого неодноразово були справи про відібрання дитини, позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справа від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) заява №39948/06) «якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. З іншого боку, саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням» (пункти 49,50).

Враховуючи викладене, на переконання суду посилання позивача на ненадійність ситуації в родині ОСОБА_3, відсутність гарантій того, що відповідач не бути повторювати випадки зловживання спиртними напоями, сприятливі умови для виховання ОСОБА_2 у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області не є підставою для роз'єднання дитини з матір'ю, тим більше всупереч волі ОСОБА_2, який вже досяг віку, коли може свідомо визначитись із власною думкою в цьому питанні.

Позивач не надав доказів того, що втручання у здійснення права на сімейне життя відповідача та її малолітнього сина ОСОБА_6, 2005 року народження, є необхідним та призведе до захисту прав і свобод малолітньої дитини, а відповідач заслуговує саме на вказану позивачем юридичну відповідальність - позбавлення батьківських прав.

З урахуванням викладеного, на підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування Криничанської сільської ради Тростянецького району про доцільність позбавлення відповідача є необґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин, позовна вимога про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина задоволенню не підлягає. Ураховуючи, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є похідною, а тому вона також задоволенню не підлягає.

Проте, оскількив судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини періодичного зловживання відповідачем спиртними напоями, що призводило до перебування її сина в антисанітарних умовах, не забезпечення його належним харчуванням, припинення на нетривалий час відвідування ним школи, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6, поклавши на орган опіки та піклування Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області, на території якої відповідач під час судового розгляду зареєструвалась, обов'язок по здійсненню контролю за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Попередити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на орган опіки та піклування Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області обов'язок по здійсненню контролю за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко