Справа № 372/1533/15-ц
провадження № 2-496/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Василенко О.С.,

за участю прокурорів Кузьмича С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, про визнання недійсними рішень, державних актів, скасування рішень та витребування земель,-

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області та фізичних осіб, в якому із врахуванням змін, уточнень та заяви про доповнення підстав позову остаточно просив суд: визнати недійсним рішення 17 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.04.2001 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_9С.»; визнати недійсним рішення 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_10Г»; визнати недійсним рішення 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_11Л.»; визнати недійсним рішення 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_12І.»; визнати недійсним рішення 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_13В.»; визнати недійсним рішення 11 сесії ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 «Про передачу у приватну власності земельної ділянки гр. ОСОБА_14Г.»; визнати недійсним рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_15 для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Плюти вулиця Лугова»; визнати недійсним рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_16 для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Плюти вулиця Лугова»; визнати недійсним рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_17 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Плюти вулиця Лугова»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 968296, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0058 площею 0,0426 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД , виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0060 площею 0,0334 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 968297, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0059 площею 0,0703 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_22, індексний номер 21520180 від 22.05.2015 року, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0046; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 575346, виданий ОСОБА_23 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0063 площею 2,4727 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 779251, виданий ОСОБА_19 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:072:0026 площею 0,2101 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса ОСОБА_24, індексний номер: 17593208 від 29.11.2014 13:40:28, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:046:0045; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0426 га (грошова вартість - 37181,28 грн.), з кадастровим номером :02:046:0058, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0334 га (грошова вартість - 29151,52 грн.), з кадастровим номером :02:046:0060, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0703 га (грошова вартість - 61357,84 грн.), з кадастровим номером :02:046:0059, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0357 га (грошова вартість - 31158,96 грн.), з кадастровим номером :02:046:0045, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0238 га, розташовану на території ОСОБА_2 міської радиОбухівського району Київської області, кадастровий номер :02:046:0046; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_23 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2,4727 га (грошова вартість - 2158172,56 грн.), з кадастровим номером :02:046:0063, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,2101 га (грошова вартість - 183375,28 грн.), з кадастровим номером :04:072:0026, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; визнати за державою в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації право власності на земельні ділянки загальною площею 2,8886 га, з кадастровими номерами: :02:046:0058 площа - 0,0426 га, :02:046:0060 площа - 0,0334 га, :02:046:0059 площа - 0,0703 га, :02:046:0045 площа - 0,0357 га, :02:046:0046 площа - 0,0238 га, :02:046:0063 площа - 2,4727 га, :04:072:0026 площа - 0,2101 га, які знаходяться на території Обухівського району Київської області. Позов мотивований тим, що в ході проведення прокуратурою Київської області перевірки було виявлено грубі порушення земельного законодавства при передачі у приватну власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, оскільки вони були розташовані на території острову, відповідно відносились до земель водного фонду та не могли передаватись у приватну власність, а також тим, що ОСОБА_2 міська рада розпорядилась землями за межами населеного пункту м. Українка та с. Плюти, отже вийшла за межі своїх повноважень. В подальшому незаконно виділені земельні ділянки були відчужені на користь інших осіб. Оскільки спірні земельні ділянки вибули із державної власності поза її волею, прокурор просив позов задовольнити.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги з урахуванням уточнень та доповнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що дані земельні ділянки є землями водного фонду. Отже при їх передачі у власність громадян було порушено інтереси держави в частині дотримання законності в сфері земельних відносин, про порушення інтересів держави прокурору стало відомо під час перевірки 30.12.2014 року.

Представник позивача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_2 міської радив судове засідання не з'явився подав до суду клопотання про розгляд справи в відсутності їх представника, та надав також до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 - ОСОБА_25, в судовому засіданні заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити, подав також письмові заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_26 в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутність та врахувати при розгляді справи подані ним письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову прокурора.

Інші відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень не подали.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням 17 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.04.2001 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,144 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти по вулиці Лугова Зольніковій Ользі Сергіївні.

Рішенням 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти по вулиці Лугова Северину Олександру Григоровичу.

Рішенням 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,112 га для ведення особистого господарства в с. Плюти по вулиці Лугова Іщенко Наталії Леонідівні.

Рішенням 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,32 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Плюти по вулиці Лугова Осетровій Тамарі Іванівні.

Рішенням 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_13.

Рішенням 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_14.

Рішенням 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_15.

Рішенням 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_16.

Рішенням 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,32 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, в с. Плюти ОСОБА_17.

У подальшому незаконно виділені земельні ділянки відчужені на користь інших осіб.

Так, 25.10.2001 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10,продали свої земельні ділянки загальною площею 0,2690 га ОСОБА_13.

25.11.2003 році ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_27, ОСОБА_13 відчужили свої земельні ділянки загальною площею 2,1030 га ОСОБА_12. Яка в свою чергу частину своїх земельних ділянок площами 0,4230 га та 0,9320 га відчужила ОСОБА_13.

В подальшому, 05.12.2003 році ОСОБА_13 продав земельні ділянки площами 1,3500 га та 0,2700 га ОСОБА_18. В цей день ОСОБА_12 відчужила земельну ділянку площею 1,3200 га ОСОБА_18 (вказане підтверджується листом виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від № 2005/0/1-14 від 30.12.2014).

Далі ОСОБА_18 об'єднала зазначені вище земельні ділянки та отримала державний акт на право власності на земельні ділянки, площею 2,946 га, який зареєстровано за № 3392.

29.06.2006 року ОСОБА_18 відчужила земельну ділянку площею 2,946 га ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № д-863 та подальшим виготовлення державного акта серії ЯД № 657604.

Надалі ОСОБА_4 продав частину земельної ділянки площею 0,0829 га ОСОБА_19, що підтверджується договором купівлі- продажу частини земельної ділянки від 05.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № д-1342, яка в свою чергу об'єднала з іншими наявними у її власності земельними ділянками і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 779251, загальною площею 0,2101 га.

Далі ОСОБА_19 відчужила вказану земельну ділянку (кадастровий номер :04:072:0026) ОСОБА_20, шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1892 та проставлянням відмітки на державному акті. На даний час, земельна ділянка з кадастровим :04:072:0026 обліковується за ОСОБА_3 (договір дарування земельної ділянки від 13.12.2011 №1451).

Після продажу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0829 га ОСОБА_19, останнім отримано новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 931913, площею 2,8631 га, кадастровий номер :04:072:0003. У подальшому, земельну ділянку, на підставі заяви ОСОБА_4 від 02.09.2009, зареєстрованої в реєстрі за № 2276, поділено на 8 частин та отримано стільки ж державних актів. Зокрема, ОСОБА_4 отримано наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: 1) серії ЯД № 968296 - площа земельної ділянки 0,0426 га (кадастровий номер - :02:046:0058), 2) серії ЯД № 968298 - площа земельної ділянки 0,0334 га (кадастровий номер - :02:046:0060), 3) серії ЯД № 968297 - площа земельної ділянки 0,0703 га (кадастровий номер - :02:046:0059), 4) серії ЯД № - площа земельної ділянки 0,0357 га (кадастровий номер - :02:046:0045), 5) серії ЯД № 968284 - площа земельної ділянки 0,0238 га (кадастровий номер - :02:046:0046), 6) серії ЯД № 968291 - площа земельної ділянки 0,0342 га (кадастровий номер :02:046:0053), 7) серії ЯД № 968293 - площа земельної ділянки 0,0942 га (кадастровий номер :02:046:0055), 8) серії ЯД № 968301 - площа земельної ділянки 2,4727 га (кадастровий номер - :02:046:0063).

Далі ОСОБА_4 подарував земельну ділянку площею 2,4727 га (кадастровий номер - :02:046:0063) ОСОБА_7, яка в свою чергу здійснила інвентаризацію земель, що підтверджується рішеннями 14 сесії 6 скликання від 11.08.2011 і 22 сесії 6 скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області та на підставі останнього отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 575346, площею 2,4727 га за кадастровим номером :02:046:0063.

Земельні ділянки з кадастровими №№ :02:046:0053, :02:046:0055 відповідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок №2158,2166,2174 від 26.11.2010, №486,481,491 від 30.03.2010 відчужені ОСОБА_4 ОСОБА_28 з подальшим виготовленням державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим :02:046:0092, площею - 0,4602 га, серія ЯЛ № 008991 та реєстрацією свого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 22710196).

Земельна ділянка з кадастровим № :02:046:0059 обліковується за ОСОБА_3, земельна ділянка з кадастровим № :02:046:0045 обліковується за ОСОБА_5, земельна ділянка з кадастровим № :02:046:0046 обліковувалась за ОСОБА_8, що підтверджується листом Управління держземагенства в Обухівському районі від 30.01.2015 № 1.1-24/8.

22 травня 2015 року ОСОБА_8 продала земельну ділянку з кадастровим № :02:046:0046 ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу, інформаційними витягами із державних реєстрів.

Викладені вище обставини підтверджуються договорами відчудження земельних ділянок, матеріалами нотаріального посвідчення цих договорів, інформаційними витягами із державних реєстрів та іншими матеріалами справи.

Також, на земельній ділянці, належній ОСОБА_5 був побудований житловий будинок за адресою с. Плюти, вул. Лугова,буд. 40, який належить ОСОБА_21

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією, і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, ОСОБА_1 чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, ОСОБА_1 чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Із матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 19-ти громадянам України згідно списку, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Плюти ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області із Обухівським міжрайонним управлінням водного господарства (висновок № 06-238 від 24.05.2007р.), Обухівським районним відділом земельних ресурсів (висновок №1386 від 16.05.2007р.), відділом містобудування і архітектури Обухівської райдержадміністрації (висновок №495 від 17.05.2007р.), Обухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією (висновок №820 від 15.05.2007р.), державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області (висновок№ 06-13/4076/1 від 24.05.2007р.), управлінням культури і туризму ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (висновок №11/1801/01 від 24.05.2007р.).

У вищевказаних висновках визначена можливість надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з ч.ч. 3, 8 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи.

У висновку державної експертизи землевпорядної документації №16-179е від 25.05.2007 р. встановлено відповідність вимогам чинного законодавства України, нормам і правилам поданого на державну експертизу проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території ОСОБА_2 міської ради, по вул. Луговій.

Статтями 37, 38 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» визначено, що замовники або розробники об'єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Рішення, прийняті відповідними органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування на підставі висновків державної експертизи, що скасовані або визнані недійсними, можуть бути в установленому законом порядку оскаржені до суду.

Крім того, відповідно до висновку Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 24.05.2007 року вбачається, що спірні земельні ділянки не відносяться до земель водного фонду, а межують з такими землями.

У той же час обґрунтовуючи свої вимоги належністю спірних земель до водного фонду прокурор в своїй позовній заяві посилається на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 04-19/39 від 11.06.2014 року, складеного Державної інспекцією сільського господарства в Київській області і на лист державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01-01/135 від 20.02.2015 року з матеріалами викопіювання топографічної карти та супутникових знімків місцевості з відображенням на них оспорюваних земель, (станом на 2005, 2006, 2010, 2012, 2013 роки). Згідно з актом перевірки земельна ділянка площею 0,4602 га, яка знаходиться поряд з спірними земельними ділянками, розташована на острові. В цьому акті перевірки зазначено, що з Північної та Східної частини цей острів омивається водами річки Козинка, з Північно-Західної та Південної сторони водами каналу, який зєднується з вищезазначеною річкою, а тому, земельна ділянка є островом та відноситься до земель водного фонду.

Крім того, у позові прокурор зазначає, що згідно з Класифікатором обєктів адміністративно-територіального устрою України ДК014-96, затвердженого наказом Держкомстату від 9 грудня 1997 року № 78 перший структурний елемент кадастрового номера відповідає коду обєкта. Відповідно до цього Класифікатора код с. Плюти та м. Українка НОМЕР_1, НОМЕР_2. В той же час спірні земельні ділянки мають номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що не відповідає розміщенню на території с. Плюти та м. Українка.

Згідно пояснювальної записки, проекту землеустрою передбачно, що спірні земельні ділянки, розташовані на землях ОСОБА_2 міської ради с. Плюти, вул. Лугова. Підїзд до ділянок здійснюється існуючими підїздними дорогами»

Стверджуючи, що станом на момент винесення оспорюваних рішень ОСОБА_2 міської ради, спірні земельні ділянки перебували на острові, прокурор не звернув увагу, що згідно з наданою суду землевпорядною документацією (висновок державної експертизи землевпорядної документації та висновок Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 24.05.2007 року) зазначені ділянки не відносились до земель водного фонду, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження часу побудови каналу, яким омиваються ділянки відповідачів та доказів існування зазначеного каналу в 2007 році.

На обґрунтування позову надано супутникові знімки, жоден з яких не зроблений в період надання земельних ділянок (на час прийняття Рішення, тобто в 2007 році). В той же час з наданих суду навігаційних карт Канівського водосховища, виконаних Державною установою "Держгідрографія" станом на 2007 рік не вбачається наявність каналу, що омиває спірні ділянки та з'єднується з річкою Козинка.

Враховуючи наведене, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 04-19/39 від 11.06.2014 року, складений Державною інспекцією сільського господарства в Київській області і лист державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01-01/135 від 20.02.2015 року та додані до нього картографічні матеріали не спростовують висновків державної експертизи землевпорядної документації та висновок Обухівського міжрайонного управління водного господарства від 24.05.2007 року, які не вказують на належність спірних земель до земель водного фонду станом на 2007 рік, тобто станом на момент прийняття оскаржуваного рішення ради.

Крім того, в акті Державної інспекції сільського господарства в Київській області та листі державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» зазначено, що станом на 2014 рік ці землі є островом, оскільки омиваються річкою Козинка та каналом, що з'єднується з річкою.

Разом з тим відповідно до приписів ст. 1 ВК України водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

За змістом зазначені статті закону канал до річки Козинка може бути як природнім так і штучним.

Згідно з визначенням, наданим у Конвенції ООН по морському праву, що ратифікована Україною 03.06.99 року, острів являє собою природно сформований простір суходолу, оточений водою, який знаходиться вище рівня води при приливі. При цьому, при визначенні острову має значення те, що суходіл оточений водою з усіх сторін, що з Акту перевірки, наданого позивачем не вбачається.

Відповідно до Закону України «Про географічні назви» острови відносяться до орографічних географічних обєктів - цілісних і відносно стабільних утворень Землі природного або антропогенного походження, що існують або існували в минулому і характеризуються певним місцеположенням.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» визначення сталих географічних об'єктів на території України відноситься до компетенції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у галузі топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» визначення сталих географічних об'єктів на території України належить до загальнодержавних топографо-геодезичних і картографічних робіт.

Указом Президента України №455/2011 від 08.04.2011 року затверджено «Положення про Державне агентство земельних ресурсів України», згідно якого Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до п. 4., пп. 38 зазначеного Положення саме Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань визначає сталі географічні об'єкти на території України.

В межах картографічної діяльності Державною установою «Держгідрографія» на підставі розроблених навігаційних карт станом на 2007 рік не вбачалось сталого географічного обєкту «острів» на території, на які були надані спірні земельні ділянки.

В той же час, позивач не надає відповідних даних від органу, який уповноважений визначати види географічних обєктів, а посилається лише на Акт перевірки Державною інспекцією сільського господарства та лист ДП «Київгеоінформатика», при цьому до повноважень жодного з названих субєктів, висновками яких позивач обґрунтовує свою позицію, не відносяться повноваження щодо визначення географічних обєктів.

Згідно з п. 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.ст. 173, 176 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Органи, які приймають рішення про встановлення та зміну меж адміністративно-територіальних утворень, визначені у ст. 174 ЗК України.

При цьому в силу п.п. (б), (г) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обовязковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж обєктів землеустрою, встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Відповідно до рішення ОСОБА_1 облвиконкому від 28.10.1968 року с.Плюти Трипільської сільради Обухівського району передано в підпорядкування ОСОБА_2 селищній раді того ж району. Відповідне повідомлення було опубліковане у 1968 році № 47 Відомостей Верховної ради УРСР. Вказана зміна адміністративно-територіальної підпорядкованості свідчить про поширення повноважень в подальшому - ОСОБА_2 міської ради на територію с.Плюти.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти доводів позивача щодо перевищення ОСОБА_2 міською радою своїх повноважень, не довів, що оспорювані земельні ділянки знаходяться в межах с. Плюти та м. Українка.

Однак, під час судового розгляду справи представники відповідачів подали заяви про застосування строків позовної давності.

Суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Як зазначив пленум Вищого господарського суду України у п. 4.1. постанови від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

У постанові від 29 жовтня 2014 року (справа №21-152цс14) Судові палати у господарських і цивільних справах Верховного Суду України дійшли висновку про те, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач (орган місцевого самоврядування), як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обовязки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначенихКонституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок та ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання відноситься до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, а саме Держкомзему України.

Типовим положенням про обласне головне управління земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. N 200 (у редакції чинній на час прийняття спірного рішення) передбачено, що обласне управління земельних ресурсів бере участь у виборі земельних ділянок під розміщення об'єктів і споруд та вносить держадміністрації або органу місцевого самоврядування пропозиції щодо погодження місця їх розташування, викупу та вилучення земель, передачі земельних ділянок у власність та надання у користування, в тому числі на умовах оренди (підпункт 16 пункту 3). Діяльність обласного головне управління земельних ресурсів управління координується головою обласної держадміністрації в межах його повноважень у сфері регулювання земельних відносин, визначених законодавством (пункт 3).

Як встановлено судом, територіальні органи державної влади, у тому числі структурні підрозділи ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, здійснили передбачені чинним законодавством України експертизу та погодження проекту землеустрою для наступного його затвердження на пленарному засіданні Ради. Таким чином, держава як позивач та ОСОБА_1 обласна державна адміністрація могли та повинні були знати про ці рішення на момент їх прийняття.

Крім того, наказом Генеральної прокуратури України від 19.09.2005, № 3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів") передбачено, що основним завданням наглядової діяльності органів прокуратури слід вважати захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. При цьому у пункті 14 цього наказу передбачено, що наглядова діяльність прокуратур щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів повинна базуватися, у тому числі, на засадах своєчасності реагування на порушення закону.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності розповсюджуються на відносини що виникли, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Оскільки держава в особі її органів мала обєктивну можливість дізнатися про порушення свого права раніше дня проведення перевірки, про яку зазначається у позові, то строк позовної давності слід обраховувати з дня прийняття спірних рішень ради: рішення 17 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.04.2001 року; рішення 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 року; рішення 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 року ; рішення 12 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 16.05.2000 року; рішення 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 року ; рішенням 11 сесії XXIII скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 24.02.2000 року; рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 року ; рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 року; рішення 14 сесії XXIV скликання ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області від 10.07.2003 року.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представників відповідачів щодо застосування строків позовної давності до вимог, що містяться в позовній заяві. Клопотання про поновлення строку прокурором не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України суд, з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення, повинен вирішити питання про наявність всіх фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Так, статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції, що діяла на час прийняття спірного Рішення, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок та ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання відноситься до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, а саме Держкомзему України.

Проект землеустрою та експертиза проекту здійснювалась органами державної влади, в тому числі структурними підрозділами Держкомзему України, які діяли від імені держави. В подальшому, право власності громадян на земельні ділянки реєструвалось в порядку, передбаченому Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберіганнядержавних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі». Отже, за таких обставин, відсутні підстави вважати, що земельні ділянки, які просить витребувати прокуратура вибули поза волею власника.

Крім того, при подальшому продажу земельних ділянок волевиявлення фізичних осіб-продавців земельних ділянок на їх продаж сформульовано в договорах купівлі-продажу, посвідчених нотаріально у встановленому законом порядку. При переході права власності було перевірено наявність всіх правовстановлюючих документів, реєстрацію прав власності на земельні ділянки, реєстрацію самих земельних ділянок.

Отже, набувачі земельних ділянок не знали та не могли знати про те, що земельні ділянки відчужено особами, що не мали права на розпорядження. Більша частина земельних ділянок на сьогодні придбані за оплатними договорами, які відповідають вимогам законодавства та не визнані недійсними.

Придбаваючи земельні ділянки їх власники не знали та не могли знати про те, що земельні ділянки відчужуються особами, що не мають право на розпорядження ними, оскільки право власності фізичних осіб - продавців земельних ділянок було у встановленому порядку зареєстроване, а рішення ОСОБА_2 міської ради, на підставі яких земельні ділянки набувались продавцями - було чинним.

За таких умов, у відповідності до ст. 330, 388 Цивільного кодексу України, земельні ділянки не можуть бути витребувані у відповідачів, оскільки зазначені особи є добросовісними набувачами, а земельні ділянки, придбані ними за оплатними договорами, вибули з володіння власників не поза їх волею.

Суд також зауважує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу й протоколів N 2, 4, 7 і 11 до Конвенції" N 475/ 97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року (Конвенція), Перший протокол і протоколи N 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини по справам «Федоренко проти України» від 30.06.2006р. та «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р. встановлено, що особа, яка вступає у цивільно-правову угоду з державним органом, має всі підстави розраховувати на те, що орган державної влади діє у межах своєї компетенції. У зазначених справах Європейський суд з прав людини приходив до висновку про порушення державами-учасницями Конвенції зазначеної норми у тих випадках, коли держава оспорювала права заявників на володіння майном, право на яке було отримане заявниками на підставі рішень, прийнятих органами державної влади, з тих підстав, що державний орган діяв з перевищенням своєї компетенції (доктрина ultra vires). У вказаних рішеннях Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки у обох наведених справах органи державної влади, які приймали рішення та укладали угоди, вважали себе компетентними на їх прийняття та укладання, при цьому національне законодавство не містило чітко виражених заборон на прийняття державним органом рішень та укладення угод з особами приватного права, і крім того, прийняття органом рішень і укладання з особами приватного права угод було звичайною практикою, а відтак особи приватного права мали всі підстави розраховувати на те, що орган державної вдали діє в межах компетенції.

В рішенні по справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року Суд наголошував, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію ( 995_004). Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, встановлено що заходи, застосовані державною щодо позбавлення права власності для того, щоб відповідати Конвенції, повинні бути законними і спрямованими на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника. Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Також слід відмітити, що вимоги прокурора щодо витребування земельних ділянок, не можуть бути задоволені, оскільки, прокурором заявлено позов в порядку віндикації, і в межах такого позову підлягає витребуванню лише індивідуально визначена річ, яка фізично існує на момент витребування, а саме земельні ділянки, які були надані за оспорюваними рішеннями ОСОБА_2 міської ради, що мають властиві лише їм характеристики, а саме площі земельних ділянок та кадастрові номери.

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

В той же час, земельних ділянок, про які йде мова в позові з визначеними характеристиками на сьогоднішній день не існує, оскільки вони відповідно обєднані та розєднані в установленому порядку, існуючі земельні ділянки, що належать відповідачам мають інші кадастрові номери та площі, що не дозволяє їх ототожнити із земельними ділянками, що надавались фізичним особами за спірними рішеннями ОСОБА_2 міської ради. Крім того, як вже зазначалось, на частині земельних ділянок розташовано обєкт нерухомості, введений в експлуатацію у встановленому порядку та із зареєстрованим правом власності на нього.

Таким чином відбулася зміна характеристик земельних ділянок, що потягла за собою припинення існування обєктів права власності та реєстрацію нових обєктів права власності формування відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України нових земельних ділянок та їх державна реєстрація в Державному земельному кадастрі.

У даній цивільній справі вимоги заступника прокурора Київської області обґрунтовуються порушенням права власності держави на землю з боку органів державної влади і саме держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти й несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Враховуючи викладене, суд не погоджується з доводами прокурора про те, що про порушення земельного законодавства органам прокуратури стало відомо 30.12.2014 року з моменту реєстрації у прокуратурі листа ОСОБА_2 міської ради № 2685/0/3 -14 від 23.12.2014 року під час поведення перевірки законності рішень ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області, прийнятих упродовж 2000-2003 років.

Прокурором не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску позовної давності.

Відповідно до постанови від 01 липня 2015 року за №6-178цс15 Верховного Суду України за змістом статей 256,261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом лише 09 квітня 2015 року, пропустивши без поважних причин встановлений законом загальний строк позовної давності, то суд вважає відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав.

Відповідно до вимог ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні похову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,15,57,60,209,212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, про визнання недійсними рішень, державних актів, скасування рішень та витребування земель - відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :02:046:0063, :02:046:0046, :02:046:0045, :04:072:0026, :02:046:0059, :02:046:0060, :02:046:0058, що розташовані в Обухівському районі Київської області накладені відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_29