Провадження № 22-ц/780/1506/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 42 05.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом та просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, надавши їй та ОСОБА_2 в користування ізольовану житлову кімнату площею 12,8 кв.м., надавши відповідачам в користування ізольовану житлову кімнату площею 17,5 кв.м. з виходом на лоджію площею 3,10 кв.м. та ізольовану житлову кімнату площею 11,4 кв.м. та залишити в спільному користуванні співвласників кухню площею 8,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м. та коридори площею 3,7 кв.м. та 8,1 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та її дочці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності кожній належить по 1/7 частині квартири АДРЕСА_1. Крім того, позивач є власником 2/35 частини зазначеної квартири на підставі рішення суду від 25 листопада 2013 року. Іншими співвласниками квартири є відповідачі. Згідно технічного паспорта квартира складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні, двох коридорів та лоджії. Загальна площа квартири становить 68,8 кв.м., а житлова площа - 41,7 кв.м. 25 червня 2015 року ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей було примусово вселено у вищезазначену квартиру. Крім позивача та її дітей у квартирі проживає ОСОБА_3, а інші відповідачі проживають окремо. Однак, між сторонами виникають непорозуміння з приводу оплати та порядку користування квартирою приміщеннями квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що визначення порядку користування квартирою, якщо її неможливо поділити, є правом співвласника і інтереси інших осіб, які не є власниками квартири, значення не мають. Позивач не заявляла вимогу про виділення окремо ОСОБА_3 житлової кімнати площею 17,5 кв.м., а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 лише житлової кімнати площею 11,4 кв.м., а тому висновки суду в цій частині є безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 15 липня 2004 року ОСОБА_7 та членам його сім'ї ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_2 належить кожному з них по 1/7 частині квартири АДРЕСА_1

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно у вигляді 2/35 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8.

Згідно технічного паспорта загальна площа зазначеної квартири становить 68,8 кв.м., житлова площа 41,7 кв.м. Квартира складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната - 11,4 кв.м., 2-га кімната - 12,8 кв.м., 3-тя кімната 17,5 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 1 кв.м. коридор площею 3,7 кв.м. та 8,1 кв.м.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами неможливо визначити порядок користування квартирою з дотриманням права кожного зі співвласників, оскільки кількість та розмір ізольованих приміщень унеможливлює виділення їх в користування, що ідеально (чи максимально наближено) відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктом 14 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу та її неповнолітній доньці належить по 1/7 частині квартири кожній. Крім того, ОСОБА_6 належить 2/35 частини цієї ж квартири в порядку спадкування. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, як власники, мають право користуватися належною їм частиною квартири, що становить 12/35 від усієї квартири.

Зазначеній частці відповідає 14,3 м. кв. житлової площі, в той час як позивач просить виділити їй та неповнолітній дочці кімнату площею 12.8 м. кв.

Заперечуючи проти позову відповідачі зазначають, що встановлення порядку користування квартирою у спосіб, зазначений позивачем, порушуватиме права відповідачів.

Зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при виділенні ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в користування кімнати площею 12,8 кв.м. права інших співвласників не порушуються, оскільки в користуванні відповідачів залишається житлова площа квартири, яка перевищує належну їм частку в квартирі.

Суд першої інстанції безпідставно послався на те, що виділення ОСОБА_3 житлової кімнати площею 17,5 кв.м. призведе до порушення прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_6 не заявляла вимогу про виділення саме ОСОБА_3 житлової кімнати площею 17,5 кв.м., про що обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі апелянт.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на неможливість виділу позивачу частки в натурі у вказаній квартирі є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 таку вимогу не заявляла, а чинним законодавством чітко визначено, що у разі неможливості виділити співвласнику частину житлового приміщення в натурі можливе встановлення порядку користування ним.

Враховуючи вимоги закону, а також обставини справи, зокрема, наявність житлових кімнат, їх площу, згоду позивача на отримання у користування кімнати меншою площею, ніж належить їй та її неповнолітній доньці, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визначення порядку користування спірною квартирою у спосіб, заявлений ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір, сплачений останньою за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 341 грн. 04 коп. (487,2+535,92)/3.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1

Виділити ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в користування ізольовану житлову кімнату площею 12,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користування ізольовану житлову кімнату площею 17,5 кв.м. з виходом на лоджію площею 3,10 кв.м. та ізольовану житлову кімнату площею 11,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 кухню площею 8,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м. та коридори площею 3,7 кв.м. та 8,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, проживаючих по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, проживаючої по АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 341 (триста сорок одна гривня) 04 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.