Номер провадження: 22-ц/785/7646/16
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Гірняк Л.А.

суддів: Калараш А.А.,

Заїкін А.П.,

за участю секретаря: Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по час поновлення на роботі та моральної шкоди у розмірі 20000 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеними вимогами в котрих просила суд поновити її на посаді підсобного робітника адміністративно-господарського відділу ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт»; стягнути з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по час поновлення на роботі; стягнути з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. і витрати по оплаті послуг адвоката. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на цій посаді перебувала з 26.08.2010 року , однак наказом №242-к від 07.08.2015 року була звільнена з посади на підставі ч.4ст40 КЗпП за прогул без поважних причин.

Позивачка вважає, що таке звільнення є незаконним, так як з 01.08.2015 року знаходилась на амбулаторному лікуванні у Білгород-Дністровській центральній районній лікарні та на дев`яту годину 03.08.2015 року була призначена явка до лікаря для зняття контрольної пломби і проведення інших лікувальних дій.

03.08.2015 року ще до 09:00 години ранку вона з`явилась на роботу та написала заяву про надання їй на цей день відпустку, повідомила начальника відділу ОСОБА_4 про погане самопочуття та пішла до лікарні. Посилаючись на те, що на робоче місце вона не з`явилась з поважних причин, просила суд задовольнити позов.

Посилаючись на порушення її трудового права та незаконне звільнення вона зазнала моральні страждання, які оцінила в 20 000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року уточнену позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по час поновлення на роботі та моральної шкоди - задоволено частково; поновлено ОСОБА_3 на посаді підсобного робітника адміністративно-господарського відділу ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт»; стягнути з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по час поновлення на роботі; стягнуто з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн.; стягнуто з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу у розмірі 750 грн. В іншій частині уточненої позовної заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» просить скасувати рішення від 22.09.2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апелянт посилається на те, що довідка №529 отримана позивачкою пізніше і в ній не зазначено час проведення лікування, а також не зазначено в рішенні розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В силу ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до статті 43 Конституції Українигромадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст.147 КЗпП України звільнення є одним з заходів стягнення, які застосовуються до працівника за порушення трудової дисципліни. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП № 158 від 22.06.1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №3933-XII від 04.02.1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За правилами параграфа 1 Конвенції МОП № 158 тимчасова відсутність на роботі у зв'язку з хворобою або травмою не є законною підставою для звільнення.

Згідно ч.4 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, якщо це не повязано з повною ліквідацією підприємства, установи, організації.

Вищезазначене знайшло підтвердження і в п.17. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у якому наголошується про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України стосуються як передбачених статтями 40, 41(1)КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до медичної картки 01.08.2015 року ОСОБА_3 відвідала ларинголога зі скаргою на зубний біль та їй була призначена явка до лікаря на 03.08.2015 року.

Відповідно до довідки № 529 від 03.08.2015 року вбачається, що позивачка відвідала поліклініку Білгород-Дністровської центральної районної лікарні у зв'язку загостренням хронічного гангренозного 16 зуба.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком районного суду, що позивачка з поважних причин була відсутня на роботі більше трьох годин, оскільки факт її тимчасової непрацездатності підтверджений належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, що в довідці не зазначено час проведення консультації не спростовує того факту, що у неї було загострення хронічного гангренозного 16 зуба, що унеможливило її з`явитись на роботу.

Посилання на відсутність зазначеного розміру середнього заробітку не є підставою для відмови в позові та не позбавляє сторони, у відповідності до ст.220 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, так як стосовно цієї позовної вимоги сторони подавали докази і давали пояснення.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстави для скасування рішення суду.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена на протязі 20 днів до касаційного суду.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді А.А.Калараш

А.П.Заїкін