Провадження № 22-ц/773/305/16 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Кирилюка О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 2894 від 18 квітня 2007 року в сумі 160328,08 грн., з яких 86752,45 грн. заборгованість за кредитом, 15962,13 грн. заборгованість за процентами, 38805,07 грн. пеня, 4713,05 грн. загальна сума 3 % річних, 14095,38 грн. загальна сума втрат банку від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» по 801,64 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість повторного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а повторне заочне рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що допущене боржником порушення основного зобовязання не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсягу його прав.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2894, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 210000 грн. на споживчі потреби зі сплатою 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 17 квітня 2017 року (а.с. 21-23).

18 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 3026, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобовязався перед банком відповідати солідарно за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором № 2894 від 18 квітня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 25).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 18 квітня 2007 року і зареєстрований в реєстрі за № 1430, за яким банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру № 61 загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м. зі всіма невідємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: вул. Бринського, 4 м. Луцьк та належить ОСОБА_2 (а.с. 26-28).

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 160328,08 грн., з яких заборгованість за кредитом 86752,45 грн., заборгованість за процентами 15962,13 грн., пеня 38805,07 грн., загальна сума 3 % річних 4713,05 грн., загальна сума втрат банку від інфляції 14095,38 грн. (а.с. 131-138).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Згідно п. 3.1.3 договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі невиконання або неналежне виконання боржником зобовязання за кредитним договором та в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 (двох) місяців (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як передбачено ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до уставленої судової практики при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 14 грудня 2015 року ТзОВ «Волинь-експерт», вартість предмета іпотеки становить 761887 грн., а заборгованість за кредитним договором станом на 25 грудня 2015 року складала 160328,08 грн.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позичальник частково виконувала свої зобовязання за кредитним договором, розмір заборгованості є неспівмірним з вартістю майна, переданого в іпотеку, тому допущене боржником порушення зобовязання не завдало збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, враховуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки до задоволення не підлягають.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кредитні відносини виникли між сторонами 18 квітня 2007 року, а іпотечний договір вчинено за місяць до цього 18 березня 2007 року. Вказаний іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 18 квітня 2007 року, однак будь-які відмітки на іпотечному договорі щодо можливої описки відсутні.

Види судових витрат визначено у ст. 79 ЦПК України. Враховуючи наведений перелік відсутні підстави для віднесення до судових витрат сум сплачених позивачем коштів за проведення оцінки квартири за відсутності ухвали суду про призначення судової експертизи з цього питання.

Таким чином, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді