Справа № 487/9330/14-ц
Провадження № 2/487/195/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі судового засідання Плетенчук О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецька Олена Миколаївна, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право власності, договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1. 30 березня 2012 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири. АДРЕСА_3. Відповідачці ОСОБА_4, як дружині спадкодавця видано свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме спірної квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна ОСОБА_5, яке складається з ? частки квартири АДРЕСА_1. Проте, спірна квартира була придбана за кошти, які належали ОСОБА_5 особисто, а відповідно є приватною власністю спадкодавця та повинна наслідуватись спадкоємцями в рівних частинах. В подальшому, 25 листопада 2011 року ОСОБА_4 подарувала належні їй ? частки спірної квартири відповідачу ОСОБА_2

Посилаючись на викладене та порушення свого права на отримання спадщини в розмірі ? частки спірної квартири, ОСОБА_1 просила визнати недійсними: свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_4 від 28 жовтня 2011 року; свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4 від 28 жовтня 2011 року, договір дарування від 25 листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьку О.М., Третю Миколаївську державну нотаріальну контору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач ОСОБА_4 померла, в зв'язку з чим ухвалою суду від 31 березня 2016 року до участі в справі як співвідповідача було залучено Миколаївську міську раду.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 і її представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Миколаївська міська рада надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі свого представника.

Треті особи без самостійних вимог до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доводи учасників процесу в обґрунтування своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1998 року.

02 липня 2002 року ОСОБА_5 приватизував квартиру АДРЕСА_3, де був одноособово зареєстрований на час приватизації та отримав свідоцтво на своє ім'я про право власності на вказану квартиру.

За договором купівлі - продажу від 12 липня 2002 року ОСОБА_5 продав належну йому квартиру АДРЕСА_2 за 26250 гривень.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 15 липня 2002 року ОСОБА_5 придбав за 22134 гривні квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 17 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2928.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст.1261,1267 ЦК України були позивач ОСОБА_1, як донька, та ОСОБА_4, як дружина та які прийняли спадщину.

28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_3.

28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, яке складається з ? частки квартири АДРЕСА_3.

30 березня 2012 року державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/22 частку спадкового майна, яке складається з ? частки квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до договору дарування від 25 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М., ОСОБА_4 подарувала належні їй ? частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року. З 30 січня 2003 року і до смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в спірній квартирі АДРЕСА_4.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Разом з тим, на час приватизації ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5 та купівлі квартири АДРЕСА_3 діяли норми ст.ст.22,24 КпШС України, якими регулювались питання спільної сумісної власності подружжя, особистої приватної власності чоловіка, дружини.

Вказані норми закону не містили положень про особисту приватну власність майна одного з подружжя, набутого за час шлюбу внаслідок приватизації. Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння. Користування і розпорядження цим майном.

Крім того, встановлені судом обставини справи та наявні докази на їх підтвердження, свідчать що спірна квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_5 за договором купівлі - продажу саме для проживання та в інтересах його сім'ї.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених, законом.

Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, в тому числі, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Відповідно до ст.ст.717,719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановлені судом обставини справи, з урахуванням вищевикладеного свідчать, що спірна квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 в інтересах сім'ї і є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4.

Доводи сторони позивача, що спірна квартира була особистою власністю ОСОБА_5, а при оформленні спадщини після його смерті були порушені права позивача та посилання на положення ст.57 СК України суд вважає безпідставними. Оспорювані свідоцтва на ім'я ОСОБА_4 нотаріусами видано з дотриманням вимог чинного законодавства. Оспорюваний договір дарування, укладений 25 листопада 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено з дотриманням вимог законодавства та відповідав дійсному волевиявленню сторін.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись , ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецька Олена Миколаївна, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право власності, договору дарування відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

Суддя: В.В. Андрощук