Справа № 635/4252/15ц
Провадження №22-ц/790/1858/16
Головуючий 1 інст. Бобко Т.В.
Категорія: право власності Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про вселення у житловий будинок та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду із зазначеним позовом.

В остаточних позовних вимогах просила:

- вселити її та доньку ОСОБА_2 у житловий будинок №45 по вул.. Станціонній в смт. Хорошево Харківського району Харківської області;

- усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні зазначеним будинком шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та вхідної калитки;

- зобовязати відповідачів в подальшому не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем спірним будинком.

Посилалась на те, що з 2003 року сторони є співвласниками спірного будинку в рівних частках, проте відповідачі перешкоджають їй у користуванні та розпорядженні власністю, без будь-яких законних підстав будинком фактично користується третя особа.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що він вважає себе єдиним власником спірного будинку, оскільки такий було придбано за кошти, отримані від продажу іншого житла. На його переконання позивач не має прав на вказаний будинок. При цьому зазначив, що не чинить перешкод позивачу у користуванні спірним майном.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково, суд вирішив вселити позивача та її неповнолітню доньку у житловий будинок №45 по вул. Станціонній в смт. Хорошеве Харківського району Харківської області; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні зазначеним будинком, шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та вхідної калитки, та зобовязати відповідачів в подальшому не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем спірним будинком.

Відповідачі та третя особа рішення суду не оскаржують.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечував, інші особи до суду апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв чи клопотань від них не надходило.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1993 року по 2010 рік перебували у шлюбі, мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29 серпня 2003 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали в рівних частках кожний, недобудований жилий будинок, готовність якого складає 84 відсотків з надвірними будівлями, що знаходяться в смт. Хорошево Харківського району та області по вул.. Станціонна, №45. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 29 серпня 2003 року за реєстровим №3449.

На даний час сторони є власниками обєкта незавершеного будівництва - недобудованого жилого будинку №45 по вул.Станціонній в смт. Хорошеве Харківського району Харківської області.

Задовольняючи позов в частині вселення позивача та її неповнолітньої дитини до спірного будинку, суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що відповідачі чинять перешкоди у користування позивачу будинком, який є у спільній власності, та посилаючись на ст.ст.319,321,391 ЦК України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважав можливим поновити порушене право позивача, шляхом вселення до спірного будинку.

У частині задоволених позовних вимог про вселення рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, та відповідно до положень ст.303 ЦПК України в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні зазначеним будинком, шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та вхідної калитки, суд виходив з того, що право позивача на користування та розпорядження власністю поновлено, шляхом її вселення, визначений позивачем спосіб усунення перешкод шляхом передачі ключів від вхідних дверей та вхідної калитки не є прийнятним, оскільки не містить визначення способу та порядку такої передачі. Крім того, суд зазначив, що позивачем не надано доказів щодо наявності ключів від вхідних дверей та вхідної калитки саме у відповідачів.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Доводи апеляційної скарги носять субєктивний характер та зводяться до непогодження з висновками суду щодо тлумачення правових норм, якими врегульовано спірні відносини.

Слід зазначити, що порядок виконання рішення суду про вселення стягувача врегульовано ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Не спростовується доводами апеляційної скарги і висновок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідачів в подальшому не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем спірним будинком.

Як вірно зазначив суд в оскаржуваному рішенні, судовому захисту підлягають права особи, порушення яких відбулося, а захист прав від ймовірних порушень в майбутньому, законодавством не передбачений.

Разом з тим, згідно ст.79 зазначеного вище Закону, у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону.

Отже рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування та для задоволення позову у повному обсязі, судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді