Справа №490/5098/16-ц 29.11.2016 291116 29.11.2016
Провадження №22-ц/784/2577/16 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від виконання обов'язків щодо утримання матері та усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення від виконання обов'язків щодо утримання матері та усунення від права на спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1.

Із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Шаталюк В.М. звернувся він як спадкоємець за заповітом та відповідач, який має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки є інвалідом.

Посилаючись на те, що з 2003 року за життя матері відносини між нею та відповідачем бути напружені і неприязні, остання в силу свого похилого віку була у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги, а відповідач маючи можливість, свідомо ухилявся від надання матері будь-якої матеріальної допомоги, позивач просив встановити факт ухилення від виконання обов'язків щодо утримання матері та усунути його від права на спадкування.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_3, посилаючись на те, що судом не враховано обставини того, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своїй матері та взагалі не визнавав її матір'ю, просив рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані і для свого існування потребувала допомоги від сина, а останній, при цих умовах,усвідомлюючи свій обов'язок умисно ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю, маючи можливість її надавати, а тому підстав для усунення від права на спадкування відповідача немає.

Колегія суддів погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду першої інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За приписами абз. 2 ч. 3, ч. 5,6 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. А також на осіб, на користь яких зроблено відповідальний відказ.

Згідно роз'яснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 13 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шаталюк В.М. було посвідчено заповіт, яким все належне на день смерті майно ОСОБА_5 заповідала своєму синові ОСОБА_2 ( а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 вересня 1985 року( а.с.12)

Із заявами про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса Шаталюк В.М. звернулися її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

10 червня 2015 року приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу №5/2015.

На день смерті спадкодавця спадкоємець ОСОБА_4 є непрацездатною особою - інвалід 3 групи за загальним захворюванням довічно, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, відповідно до положень ст.1241 ЦК України він має право на обов'язкову частку.

Як вбачається із матеріалів справи, за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2006 року з ОСОБА_4 на користь його матері ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на її утримання, які виплачувалися відповідачем з 2006 року до дня її смерті. Доказів, які б спростовували б виконання відповідачем аліментних зобов'язань матеріали справи не містять та позивачем до суду не надано.

Крім того, позивач належними та допустимим доказами не довів, хоча відповідно до ст. 60 ЦПК України, то є його обов'язком, як того, що спадкодавець потребувала допомоги саме від сина ОСОБА_4, а останній умисно ухилявся від виконання свого обов'язку, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних для цього дій, так і знаходження матері у безпорадному стані при наявності допомоги з його ( позивача) боку, який стверджує, що проживав разом з матір'ю і здійснював за нею догляд.

За такого відсутні підстави, зазначені ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування.

Оскільки цього ж, з тих же мотивів дійшов і суд першої інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає. В силу ст. 308 ЦПК України оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи вищевказане, доводи апеляційної скарги про умисне ухилення відповідача від надання матері матеріальної допомоги, є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова