УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М., Висоцької В.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь грошові кошти за договором купівлі-продажу автомобіля марки Renault, модель марки AE 440 Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1, тип сідловий тягач-Е, 2001 року випуску, у сумі 170 005 грн 71 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 15 810 грн 52 коп. та 3 % річних за весь час прострочення у розмірі 12 603 грн 71 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він 03 серпня 2010 року надав ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважив останнього бути його представником в органах Державтоінспекції та інших установах і організаціях з питань, пов'язаних з експлуатацією, проходженням технічного огляду, страхуванням з питань продажу автомобіля за ціною та на умовах на його розсуд, в тому числі із правом підписати договір купівлі-продажу автомобіля марки Renault, модель марки AE 440 Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1, тип сідловий тягач-Е, 2001 року випуску, одержати належні йому грошові кошти, сплачувати необхідні платежі та податки, вчиняти інші дії, пов'язані із цією довіреністю. а також надав йому на час дії довіреності право керування цим автомобілем. 01 вересня 2010 року на підставі цієї довіреності ОСОБА_5 продав вищезгаданий автомобіль ОСОБА_6 за 17 000 євро, однак жодних коштів, отриманих в результаті продажу цього автомобіля йому так і не передав, чим порушив вимоги ст.1006 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про його недоведеність, оскільки доказів, які б свідчили про порушення прав позивача при укладенні договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля, ним не надано.

Згідно з довідкою-рахунком ТОВ «Форт-три» від 01 вересня 2010 року, яка була оформлена при укладенні договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, автомобіль був оцінений та проданий за ціною 1 000 грн.

Правомірність указаного договору підтверджено рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 вересня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук
В.С. Висоцька