Справа № 265/227/16-ц
Провадження № 2/265/522/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 березня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Міхєєвої І.М.

при секретарі - Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, третя особа: ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа»

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» та просить визнати дійсним договір № 21049 купівлі-продажу нерухомого майна від 14 травня 1998 року укладений на ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у відповідності до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок, розташований за адресою: м.Маріуполь, вул. Лазо, б. 67, який має загальну площу 62,3 кв.м, житлову площу 33,3 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при укладанні даного договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Договір № 21049 від 14.05.1998 року було зареєстровано в Маріупольському БТІ. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству. На теперішній час він позбавлений можливості отримати витяг про право власності, оскільки таке право зареєстровано за відповідачкою. З урахуванням викладеного, оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, які були повністю виконані, позивач змушений звернутись до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

У судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу без його участі.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, будучі сповіщена належним чином, шляхом надання оголошення у засобах масової інформації, з причин відсутності реєстрації.

Згідно повідомлення, отриманого судом на сповіщення третьої особи вбачається, що за вказаною у договорі адресою, ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» відсутня.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 травня 1998 року на підставі договору купівлі продажу № 21049, укладеного на ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа», позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 будинок № 67 по вул. Лазо в м.Маріуполі, яка має загальну площу 62,3 кв.м, житлову площу 33,3 кв.м. Договір було зареєстровано в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 28.05.1998 року, за №18350.

При укладанні договорів між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам.

Згідно п. 11 Договору купівлі-продажу цей договір у відповідності до вимог, встановлених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа», реєстраційний № 21049-98 від 14 травня 1998 року.

З однієї сторони позивач передав відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач у свою чергу передав позивачу правовстановлюючі документи на будинок, фактично передав будинок у користування.

Оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору у письмовій формі, то договір купівлі-продажу вважається укладеним.

З тексту Договору купівлі-продажу вбачається, що ціна квартири була сплачена продавцю у повному обсязі.

Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала діючому законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору.

З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснює право користування та володіння даним будинком у повному обсязі, тому як мешкає на придбаній житловий площі, сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт.

З часу купівлі продажу, тобто з 14 травня 1998 року по теперішній час, впродовж вісімнадцяти років ніяких взаємних претензій у сторін по договору не було. Ніяких вимог ані покупець ані продавець житлового будинку один до одного не заявляли.

Згідно ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року „ Про судову практику по справам про визнання угод недійсними , з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі продажу квартири, виконання договору відбулося.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

На підставі вищевказаного та керуючись ст. ст. 10, 45, 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 182, 220, 334 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 21049 купівлі-продажу нерухомого майна від 14 травня 1998 року, укладений на ТОВ «Маріупольська універсальна товарна біржа» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у відповідності до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив будинок № 67 по вул.. Лазо в м.Маріуполі, який має загальну площу 62,3 кв.м, житлову площу 33,3 кв.м. та складається з житлового будинку літ. А-1, сенів літ а-1, а1-1, тамбура літ. А2-1, літньою кухнею літ. Б, площадкою літ. Б, погребу літ. Б/п, входу до погребу літ. б/вх., вбиральні літ. Д, сараю літ. Г, навісів літ. ж, в, парканів №1,2, мощення І.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем - в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: І.М.Міхєєва