У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 червня 2011 року, що набрало законної сили, скасовано наказ Львівського відділення державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут») від 31 січня 2011 року № 5 «Про роботу Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» на умовах неповного робочого тижня», на підставі якого їй встановили неповний робочий тиждень 0,2 ставки, одним робочим днем - понеділком. Внаслідок незаконності зміни відповідачем істотних умов праці мало місце вимушений прогул та наслідком цього стало нарахування їй заробітної плати із розрахунку 0,2 ставки.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила відновити їй незаконно змінені істотні умови праці у період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року за час дії наказу від 31 січня 2011 року № 5; провести нарахування та виплатити різницю в окладі за весь час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, а також зобов'язати відповідача сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» відновити ОСОБА_3 істотні умови праці, нарахувати їй заробітну плату у період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року за час дії наказу від 31 січня 2011 року № 5. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» провести нарахування та виплатити різницю в окладі за весь час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» сплатити обов'язкові податки та збори згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати и залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки судовим рішенням було встановлено незаконність наказу відповідача на підставі якого позивача було переведено на неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки та зменшено заробітну плату відповідно до відпрацьованого часу, то в силу вимог ст. 235 КЗпП України істотні умови праці позивача підлягають відновленню з часу їх неправомірної зміни із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, виходив із того, що у 2012 році позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом до відповідача про проведення перерахунку заробітної плати на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2012 року у задоволенні позову було відмовлено.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з Львівським відділенням ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», працюючи на посаді старшого наукового співробітника відділу регіональної геології з виплатою 0,6 ставки.

Згідно з наказом Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 31 січня 2011 року № 5 «Про роботу Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» на умовах неповного робочого дня» ОСОБА_3 та іншим працівникам починаючи з 5 квітня 2011 року і до покращення фінансового стану відділення було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області» від 16 січня 2012 року, за позовом ОСОБА_4 до Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут», наказ відділення від 31 січня 2011 року № 5 скасовано.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» не провів перерахунок заробітної плати на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року. Обґрунтовуючи підстави позову, вона вказувала про те, що скасовано наказ від 31 січня 2011 року № 5, на підставі якого їй було встановлено неповний робочий день з виплатою 0,2 ставки. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2012 року у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Крім того, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Українського державного геологорозвідувального інституту та Львівського відділення ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дії незаконного наказу від 31 січня 2011 року № 5 відмовлено. Підстави позову були аналогічні вищенаведеним.

При цьому апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_3 уже зверталась з аналогічними вимогами і разом з тим керувався ч. 3 ст. 61 ЦПК України про обов'язковість обставин. Зазначені мотиви є взаємосуперечливими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно зі ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційний суд не визначився з тим, чи є таке, що набрало законної сили рішення між тими самими сторонами про той самий предмет спору з тих самих підстав, що унеможливлює повторний розгляд по суті таких вимог.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик