Єдиний унікальний номер 243/1446/16-ц Номер провадження 22-ц/775/774/2016
Головуючий у 1 інстанції: Гусинський М.О. Єдиний унікальний номер 243/1446/15-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/774/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її вітчима. Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її вітчим ОСОБА_3. 20 травня 2015р. вона отримала свідоцтво про смерть вітчима, яке було видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку та яке є недійсним на території України. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходяться на тимчасово не контрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014р. документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Отже, отримане нею свідоцтво про смерть не буде вважатись належним чином оформленим документом. Іншим чином довести факт смерті вона не може. Просила суд встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець села Куба-Таба Баксайського району Кабардіно-Балкарія, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року у Будьоннівському районі м. Донецька Донецької області.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі. Посилається на те, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви, послався на те, що ця заява не може розглядатись відповідно до вимог ст. 257 -1 ЦПК України, але у заяві ОСОБА_1 і не посилалась на цю статтю, яка на час подачі заяви не набула законної сили. Суд також послався на те, що заявник не надала належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3, однак, якщо би у ОСОБА_1 були документи відповідно до п.п. а) -в) ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р. то вона взагалі не зверталась би до суду із даною заявою. Оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 знаходиться у матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка разом із синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також онуком ОСОБА_8 знаходиться у Державі Ізраїль. Зазначає, що ОСОБА_1 були надані достатні докази того, що її вітчим дійсно помер у місті Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_7

В засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Представник заінтересованої особи в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи заінтересована особа повідомлена, що підтверджено отриманням 23.03.2016р. телефонограми ОСОБА_9 - заступником начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив із того, що заявник жодних дійсних належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 (документів відповідно до п. п. а) - в) ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р. №2398 - VI) не надала, так як свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку 20.05.2015р. на тимчасово окупованій території України після 01.12.2014р. і є недійсним на території України; лікарське свідоцтво або фельдшерська довідка про смерть не надані; довідка про поховання видана органом, документи якого є недійсним на території України. Прізвище особи з фототаблиці поховання «ОСОБА_3» не відповідає паспортному написанню прізвища ОСОБА_3 російською мовою «ОСОБА_3», дата смерті на фототаблиці «ІНФОРМАЦІЯ_8» не відповідає вимогам заявника про встановлення дати смерті особи - «ІНФОРМАЦІЯ_9». Серед наданих ОСОБА_1 доказів відсутні докази перебування її у родинних стосунках з померлим ОСОБА_3.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він зроблений судом без повного і всебічного з'ясування обставин справи, в порушення вимог процесуального закону.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи, активну позицію суду в процесі доказування, який за власним розсудом, з метою всебічного з'ясування обставин справи, може витребувати докази.

Так, згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Цей Закон набув чинності 21.02.2016р. (з дня, наступного за днем його опублікування, опублікований у виданні Урядовий кур'єр 20.02.2016р. № 34).

ОСОБА_1 звернулась із даною заявою 23.02.2016р., отже стаття 257-1 ЦПК України підлягає застосуванню при розгляді заяви, всупереч доводам апеляційної скарги, у якій заявник апеляційної скарги помилково зазначає про набуття чинності цією статтею 24.02.2016р., а не 21.02.2016р., як зазначив суд.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Донецьк віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не може бути застосований до правовідносин у даній справі, оскільки згідно із статтями 1,2 цього Закону він визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб та для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Згідно із ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Вирішуючи питання про прийняття заяви суд не звернув уваги на те, що у заяві не зазначено з якою метою ОСОБА_1 просить встановити факт смерті її вітчима та не з'ясував цієї обставини під час розгляду справи.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що встановлення факту смерті вітчима необхідне їй для отримання належно оформленого свідоцтва про смерть з метою оформлення страхового полісу її брату ОСОБА_7 - сину померлого вітчима. Брат у даний час проживає в державі Ізраїль разом з їх матір'ю, а для оформлення страхового полісу необхідна згода батька.

До заяви ОСОБА_4 додано копії її паспорта та свідоцтва про її шлюб, копію паспорта ОСОБА_3, копія свідоцтва про його смерть, виданого у м. Донецьку, копія довідки про поховання, фотокартки з кладовища, відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського МУЮ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 18 липня 2013р. та після державної реєстрації шлюбу прізвище обох - ОСОБА_13, тобто підтверджено, що дошлюбне прізвище заявниці ОСОБА_12. Із штампу на незавіреній копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що 9 вересня 1995р. ним укладено шлюб із ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд зазначив, що заявник не довела факту родинних відносин з померлим, однак при цьому не з'ясував, чи є у заявника документи на підтвердження цього факту, при цьому усунувся від з'ясування обставин справи окремого провадження.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 надала свідоцтво про її народження, з якого вбачається, що її матір'ю є ОСОБА_14, а також копію паспорта ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10 народження, з якого вбачається, що 9 вересня 1995р. зареєстровано її шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Отже, підтверджено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) є дочкою ОСОБА_14, яка у 1995р. уклала шлюб з ОСОБА_3, таким чином, померлий ОСОБА_3 є вітчимом заявника ОСОБА_1, отже, заявник є родичем померлого, відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 ЦПК України, та має право подати заяву про встановлення факту його смерті.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджений наступними документами.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_11. у віці 51 рік, про що 20 травня 2015р. складено відповідний актовий запис №409, місце смерті Україна, Донецька область, Будьонівський район м. Донецька, орган державної реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Із копії довідки від 16.02.2016р. №388 російською мовою «ОСОБА_3» захоронений 20.05.2015р. на кладовищі «Чулковське» Пролетарського району м. Донецька, що відповідає запису №215 в книзі реєстрацій.

В засідання апеляційного суду заявник надала оригінал повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 17 березня 2016р. керівником Будьонівського відділу запису актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької народної республіки, згідно з яким російською мовою «ОСОБА_3» ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження Російська Федерація, Кабардіно - Балкарія, Баксайський район, село Куба - Таба, помер ІНФОРМАЦІЯ_11. у віці 51 рік, про що 20 травня 2015р. складено запис акту про смерть №409. Місце смерті Україна, Донецька область, Будьонівський район, місто Донецьк. Місце державної реєстрації Будьонівський відділ запису актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької народної республіки.

Нечітке зображення на фотознімках з місця захоронення дати смерті (2016 чи 2015 рік) пов'язане із накладенням зображення свічки та не має суттєвого значення, оскільки дата смерті підтверджена копією свідоцтва про смерть, повторного свідоцтва про смерть та довідки про захоронення.

Із роз'яснення, наданого на ім'я ОСОБА_4 начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області вбачається, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3, отримане на території, не підконтрольній Уряду України є недійсним, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно ст.4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Статтею ст.17 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_4, як родич померлого має право звернутись із даною заявою; факт смерті ОСОБА_3 підтверджений свідоцтвом про його смерть, повторним свідоцтвом про смерть, довідкою про поховання, виданими на непідконтрольній Уряду України території, у зв'язку чим відділом реєстрації актів цивільного стану відмовлено у державній реєстрації смерті; встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення, отже є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті її вітчима ОСОБА_3.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 задоволенню.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Куба-Таба Баксайського району Кабардіно-Балкарії, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року у Будьоннівському районі м. Донецька Донецької області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: