30 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі - ДКП «Луцьктепло») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з теплопостачання квартири, які надаються ДКП «Луцьктепло». Вказувало, що відповідачі свого обовʼязку по оплаті отриманих послуг належним чином не виконували, а тому станом на 01 серпня 2014 року виникла заборгованість по оплаті отриманих послуг в розмірі 1 358 грн 20 коп. за опалення. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги, на всю суму боргу відповідачам нараховано інфляційні нарахування у розмірі 79 грн 71 коп. та 3 % річних в розмірі 35 грн 44 коп.
Ураховуючи наведене, ДКП «Луцьктепло» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 1 358 грн 20 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 35 грн 44 коп., інфляційні нарахування в розмірі 79 грн 71 коп. та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськарйонного суду Волинської області від

24 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 1 358 грн 20 коп., інфляційні нарахування в розмірі 79 грн 71 коп., та 3 % річних в розмірі 35 грн 44 коп., всього стягнуто 1 473 грн 35 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні позовних вимог ДКП «Луцьктепло» до

ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року рішення Луцького міськарйонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за послуги з теплопостачання, 3 % річних та інфляційних втрат.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1, яку успадкував після смерті батька у 1994 році.

ОСОБА_5 постійно проживає у вказаній квартирі та користується послугами з теплопостачання, наданими ДКП «Луцьктепло», хоча договір про надання послуг централізованого опалення між сторонами у справі не укладався.

Згідно розрахунку, наданого суду позивачем, за період з вересня

2007 року по липень 2014 року включно за ОСОБА_5 рахується заборгованість за надані йому комунальні послуги по теплопостачанню в розмірі 1 358 грн 20 коп. Крім того, за період з грудня 2011 року по липень 2014 року позивачем нараховано 79 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 35 грн. 44 коп. процентів річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення

(з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо)(п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня

2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що

ОСОБА_5, як фактичний власник квартири, в період з вересня 2007 року по липень 2014 року не в повному обсязі оплачував надані йому позивачем комунальні послуги з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1 358 грн 20 коп., а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, яка утворилась станом на 01 серпня 2014 року, при цьому врахували положення ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 травня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від

24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від

05 травня 2016 року в справі за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко