Справа № 639/2756/16-ц
Провадження № 2/639/1163/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ч. 4 ст.119 ЦПК України, а саме позовна заява повинна відповідати іншим вимогам закону.

З позовної заяви вбачається, що позивачка є громадянинкою України, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та звертається з позовом до громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, корп. "В", кв. 9.

Зазначені правовідносини підпадають під регулювання міжнародних договорів.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» «іноземний елемент» - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом та можуть виявлятися в формі, наприклад, коли один із учасників правовідносин є іноземцем.

Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні.

Частиною першою статті 110 ЦПК України перебачено, що позови про стягнення аліментів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах ( 997_009 ) (далі - Конвенція).

10 листопада 1994 року ( 240/94-ВР ) Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію ( 997_009 ) та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України.

Зазначену Конвенцію ( 997_009 ) слід застосовувати зокрема у відносинах України з ОСОБА_3 Федерацією.

Частиною 1 статті 20 вказаної Конвенції встановлено, що якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони.

Частиною 1 і 2 статті 415 ЦПК України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду у порядку встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода та обовязковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода та обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2.1 "Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Відповідно до п. 2.3. розділу ІІ вказаної Інструкції, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конвенції запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти.

Таким чином, позивачем в порушення вимог ч. 4 ст. 119 ЦПК України та вказаного міжнародного договору до позовної заяви не додано завіреного перекладу позову з додатками у трьох екземплярах на мову запитуваної сторони (російську).

Разом, з тим право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Обєднаного Королівства» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, відтак позивач зобовязаний дотримуватися норм як національного права так і міжнародного, в разі якщо таке застосування в даному конкретному випадку буде необхідним.

Отже, позивач повинен додати до позовної заяви її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, для вручення відповідачу ОСОБА_2 у завіреному перекладі на російську мову в трьох екземплярах.

Згідноч.2 ст.2 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачені інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, вважаю за необхідне залишити зазначену позовну заяву без руху і надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121, 414, 415 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", п. 2.1., 2.3. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах, щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, ст. 10, 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити позивачеві, що у випадку не усунення зазначених в ухвалі недоліків, позовна заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.М.Гаврилюк