АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/252/2016 Головуючий в 1 інстанції -Леонтюк Л.К.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ « Всеукраїнський акціонерний банк » Славкіна Марина Анатоліївна звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

27 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством « Всеукраїнський Акціонерний Банк » та фізичною особою - резидентом України, яким є ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ВL_ЖГ00006790.

Згідно пунктів 1.1. - 1.8.4. Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок), термін повернення Кредиту 27 грудня 2013 року.

Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 20 % річних ( п. З Спеціальної частини Договору).

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,50% від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору).

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління Кредиту, які передбачені п. 2. 4 Кредитного договору.

Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2015 року становить 31 876 грн. 10 коп. ( тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 10 копійок), з них:

- прострочена до повернення сума Кредиту - 3 379,24 грн.;

- прострочені проценти за користування Кредитом - 1 888,38 грн.;

- комісія за РО - 1 680,00 грн.;

- плата за пропуск платежів - 24 928,48 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за Кредитним договором № ВL_ЖГ00006790 від 27 грудня 2010 року в сумі 30 196 грн. 10 коп. (тридцять тисяч сто дев'яносто шість гривень 10 копійок), яка складається з : - простроченої до повернення суми Кредиту - 3 379,24 грн.; - прострочені проценти за користування Кредитом - 1 888,38 грн.; плата за пропуск платежів - 24 928,48 грн.

В частині стягнення комісії за управління кредитом в сумі 1680 грн., позивачу відмовлено.

Позивач, не погодився з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення комісії, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити повністю.

Скаргу позивач обґрунтовував тим, що сторони погодили в кредитному договорі стягнення комісії за управління кредитом. Вказані положення недійсними в установленому законом порядку не визнавались, а тому суд безпідставно не стягнув з відповідача комісію за управління кредитом в сумі 1680 грн. При цьому суд не вірно застосував норми матеріального права, ст. 627 ЦК України, а також положення кредитного договору.

В судове засідання апеляційного суду представник банку не з'явився, просив розглядати справу без участі їх представника.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду м. Києва також не з'явився, про день час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 27 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та фізичною особою - резидентом України, яким є ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ВL_ЖГ00006790.

Згідно пунктів 1. 1. - 1 .8. 4. Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок ), термін повернення Кредиту 27 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2. 4. 2. Договору проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього Договору

Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 20 % річних ( п. З Спеціальної частини Договору).

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1, 50 % від суми Кредиту (п. 4 Спеціальної частини Договору ).

Згідно із п. 2. 5. 2. Договору Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління Кредиту, які передбачені п. 2. 4 Кредитного договору.

Згідно пункту 4. 3. Договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0, 50 % та те, що пеня розраховується за методом « факт/360 », зазначено у п. 9 Спеціальної частини Договору.

Відповідно до п. 4. 2 Договору у випадку невиконання Позичальником обов'язку, передбаченого п 3. 3. 3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 ( шістдесят ) календарних днів, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному .в п. 8 Спеціальної частини - 25, 00 % ( двадцять п'ять відсотків ) від суми Кредиту.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( ПАТ «ВіЕйБі Банк» ), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ « ВіЕйБі Банк » та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк » та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк » провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Згідно ч. 3. ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь - яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога в частині стягнення комісії, ґрунтується на неправомірних положеннях договору, які не відповідають вимогам діючого законодавства на момент його укладення, а саме п. 3. 6 Постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541 /13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного договору, та норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами, суд встановив, що оскільки про розмір комісії, передбаченої п. 4. кредитного договору та додатками № 1 та № 2 до кредитного договору відповідач був попереджений в установленому законом порядку, і відповідно до положень договору сума комісії є сталою, незмінною на протязі дії договору, відповідно відповідач при укладенні договору мав можливість визначитись, щодо загальної сукупної вартості тих сум, які він зобов'язаний буде сплачувати по кредитному договору.

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Як вбачається з матеріалів справи банк виконав вказані вимоги Закону та в графіку погашення заборгованості по кредиту та в детальному розписі вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, розписав, які суми позивач зобов'язаний буде сплачувати щомісячно на протязі дії кредитного договору в тому числі і комісію в сумі 120 грн. щомісячно на протязі дії договору.(а.с. 12-17).

Позичальник погодився з такими умовами договору, про що свідчить його підпис під графіком погашення заборгованості по кредиту та в детальному розписі вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки не вважав вказані умови несправедливими в момент укладення договору.

Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

У силу ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Із зазначеного вбачається, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нікчемність положень кредитного договору в частині обов'язку позичальника сплачувати комісію за управління кредитом, оскільки комісія за управління кредитом встановлена чітко фіксованою сумою, що підтверджується графіком платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору, боржник не вважав вказані умови договору несправедливими, а відповідно і у суду були відсутні підстави на власний розсуд вважати такі положення договору нікчемними. Банк діяв добросовісно, попередив позичальника про розмір комісії, яку останній повинен буде вносити. Позичальник прийняв вказані умови договору, які не були несправедливими в момент укладення, а тому зобов'язаний їх виконувати.

Посилання суду лише на Постанову НБУ № 168, без врахування положень інших Законів, які наведено вище, та які регулюють вказані правовідносини є недостатньою підставою, для відмови в задоволенні вимог про стягнення суми комісії.

Рішення суду в частині відмови в стягненні з відповідача комісії за управління кредитом, ухвалене з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків, встановленим судом обставинам, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» комісії за управління кредитом в розмірі 1 680,00 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік», розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить: - 1218 гривень.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подачі позовної заяви) ,ставка судового збору за подання заяви майнового характеру становить 1 % відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», (в редакції, що діяла на момент подачі апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, сума судового збору становить - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання апеляційної скарги судовий збір підлягав сплаті в розмірі 267 грн. 96 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2015 року, сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення апеляційним судом. Станом на момент винесення судового рішення документ про сплату судового збору за подання апеляційної скарг не надходив, а тому судовий збір підлягає сплаті в розмірі 367 грн. 96 коп. стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в частині відмови в стягненні з відповідача комісії за управління кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» комісію за управління кредитом в розмірі 1 680,00 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: