АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/833/16 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Фурман Т.Г.,
Чиркової К.Г.,
секретарГуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні,

В С Т А Н О В И Л А :

30 грудня 2015 року ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_6, звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, зазначаючи, що постановою головного державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні Процюк Н.В. від 10.07.2015 року ОСОБА_8 - стягувачу у виконавчому провадженні, передано у власність предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 - боржнику у виконавчому провадженні, на праві власності.

Вважаючи наведену постанову незаконною з тих підстав, що передача на реалізацію квартири відбулася без дотримання пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо необхідності отримати попередній дозвіл органів опіки та піклування у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, заявник з урахуванням уточнень в процесі розгляду справи, просив суд скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні Процюк Н.В. від 10.07.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 03 лютого 2016 року скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про задоволення скарги, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать положенням Закону України «Про охорону дитинства».

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні перебував виконавчий лист, виданий Суворовським районним судом м. Херсона 31 жовтня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Боржником у наведеному виконавчому провадженні є ОСОБА_6, а стягувачем - ОСОБА_8

Постановою державного виконавця Процюк Н.В. ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 10 липня 2015 року виконавче провадження закінчено в зв'язку із фактичним виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу /а.с. 2/.

Вважаючи, що зазначеною постановою порушені права малолітніх дітей власників спірної квартири, а саме: права доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_10 - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в квартирі без реєстрації в ній, заявник в обґрунтування своїх доводів послався на порушення державним виконавцем пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак аналіз пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень дає підстави зробити висновок про те, що наведені в ньому дії державний виконавець вчиняє, застосовуючи загальний порядок звернення стягнення на майно боржника в процесі виконання рішень суду про стягнення грошових коштів.

У спірних правовідносинах об'єктом примусового виконання є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке відповідно до вимог ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України та не потребує додаткового погодження із будь-якими органами, в тому числі з органами опіки та піклування.

Крім того із змісту скарги та досліджених судом матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 як боржник у виконавчому провадженні не довів до відома державного виконавця інформацію щодо прав малолітніх дітей на користування житловим приміщенням, що є предметом іпотеки, та не оскаржував дії останнього щодо передачі спірної квартири на реалізацію, в той час, як оскаржена заявником постанова є наслідком того, що майно не було реалізовано на прилюдних торгах. На порушення, допущені державним виконавцем при вирішенні питання про залишення нереалізованого майна за стягувачем, заявник не посилається і такі судом не встановлені.

Враховуючи наведені обставини та положення норм матеріального та процесуального права, які регулюють порушені в скарзі питання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і як така, що не порушує прав заявника скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та висновків суду не спростовують, тому підлягають відхиленню.

Так, посилання представника заявника на Закон України «Про охорону дитинства» колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки відповідно до діючого в Україні законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і містить в собі сукупність дій органів і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень та проводять окремі виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права малолітніх та неповнолітніх дітей у правовідносинах, що виникли із договору іпотеки підлягали врахуванню судом при вирішенні спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначалося вище, державний виконавець не має повноважень відновлювати чи враховувати ці права на стадії примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і тим самим обмежувати чи припиняти права іпотекодержателя та стягувача.

Не вправі державний виконавець шляхом аналізу ст.405 ЦК України та дослідження відповідних доказів робити висновки і щодо прав малолітніх чи неповнолітніх дітей на житлове приміщення, в якому діти не зареєстровані в установленому законом порядку.

На думку колегії суддів, пункт 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, на який посилається заявник в обґрунтування своїх доводів, стосується випадків, коли для виконання судового рішення допускається альтернатива при виборі майна, на яке звертається стягнення.

У спірних правовідносинах рішенням суду визначено об'єкт нерухомого майна, на яке слід звернути стягнення і державний виконавець не наділений повноваженням виконувати це рішення суду за рахунок іншого майна.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону і підстави для її скасування та постановлення нової ухвали про задоволення скарги відсутні.

При цьому колегія суддів враховує, що твердження заявника про день, коли він дізнався про оскаржену постанову державного виконавця (28.12.2015 року), в процесі розгляду справи, яка не містить інформації про вручення ОСОБА_6 копії цієї постанови раніше, ніж про це зазначено в скарзі, не спростовано, тому погоджується із судом першої інстанції щодо дотримання заявником строку для звернення із скаргою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис Л.В.Пузанова

Судді: підпис Т.Г.Фурман

підпис К.Г.Чиркова

Згідно з оригіналом:

Суддя Л.В.Пузанова