АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-3186 Головуючий у 1-й інстанції - Шум Л.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекфарм" про захист авторських майнових прав,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекфарм" про захист авторських майнових прав.

Не погодившись з рішенням суду, позивачі через свого представника ОСОБА_3. подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.117-118).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивачів, ОСОБА_3., який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника відповідача, Ганяк Ю.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано у рівних частинах право власності на майнові права співавторів на твір - опис та зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17-18).

ТОВ "Лекфарм", реалізуючи іграшку "ІНФОРМАЦІЯ_2" за штрих-кодом 455, артикул - 1455 на підставі Договору № 3-04/15 від 17.04.2015 та Додаткового договору №1 від 17.04.2015, був запевнений в її оригінальності та не мав відомостей про контрафактність цієї продукції.

В судовому засіданні не встановлено факт протиправної поведінки ТОВ "Лекфакрм", порушення останнім будь-яких авторських прав позивачів з реалізації іграшки "ІНФОРМАЦІЯ_2" за штрих-кодом 455, артикул - 1455, та, відповідно, заподіяння шкоди позивачам.

За таких обставин районний суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, невірно застосовані до спірних правовідносин п. б) ст. 50, п. г) ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та не враховані роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Згідно з роз'ясненнями п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону № 3792-ХІІ). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

У контексті обставин даної справи районним судом правильно встановлено, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано у рівних частинах право власності на майнові права співавторів на твір - опис та зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить однозначного висновку районного суду про те, що на іграшці "ІНФОРМАЦІЯ_2" відтворені твори, авторські права на які належать позивачам. Районним судом лише встановлений факт реалізації товару, який позивачі вважають контрафактним.

Наявними у справі письмовими доказами, зокрема, свідоцтвами про реєстрацію авторських прав та оригінальними малюнками (ескізами)) підтверджений обсяг авторських прав позивачів - графічне зображення козаків з мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3"; опис і зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - трьох запорізьких козаків, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15-18; 26-28).

За правилом ч.3 ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи тощо, зокрема, проілюстровані у творі.

Таким чином, правовій охороні підлягає саме авторське зображення ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6, імена та характер цих персонажів, а не ідея зобразити героя/їв українського епосу - запорізьких козаків.

З наданих суду позивачем письмових доказів (фотографій іграшки "ІНФОРМАЦІЯ_2"; а.с.20-25; 82-86) убачається, що зображені на іграшці козаки відрізняються від козаків, зображених на авторських ескізах (а.с.26-28).

На цю обставину відповідач звертав увагу суду у своїх запереченнях проти позову (а.с.50-53).

Висновку експерта у галузі образотворчого мистецтва з питання чи відтворені на іграшці "ІНФОРМАЦІЯ_2" твори, авторські права на які належать позивачам, у розпорядженні суду немає.

Згідно з роз'ясненнями п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до пункту «б» статті 50 Закону № 3792-ХІІ розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

У даному конкретному випадку, оскільки у розпорядженні суду немає переконливих доказів, що іграшка "ІНФОРМАЦІЯ_2" містить у собі об'єкти авторського права, права на які належать позивачам, районним судом на підставі письмових доказів правильно встановлено, що ТОВ "Лекфарм", реалізуючи іграшку "ІНФОРМАЦІЯ_2" за штрих-кодом 455, артикул - 1455 на підставі Договору № 3-04/15 від 17.04.2015 та Додаткового договору №1 від 17.04.2015, був запевнений в її оригінальності та не мав відомостей про контрафактність цієї продукції, висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову є правильним.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (п.42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010).

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

У той же час право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу;

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співмірним.

За приписом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У даному конкретному випадку з наданих відповідачем на заперечення позовних вимог письмових доказів (а.с.42-46; 54-59; 67-73) убачається, що іграшка "ІНФОРМАЦІЯ_2" бала отримана відповідачем від ФОП ОСОБА_7 та реалізована у кількості трьох штук, дохід від реалізації склав 16 грн. 02 коп.; чистий прибуток склав 13 грн. 35 коп.

З огляду на ці обставини, навіть у разі доведеності факту порушення авторських прав, стягнення компенсації, не тільки у заявленому позивачами загальному розмірі 82 680 грн., а й у мінімальному розмірі 13 780 грн., не відповідало б визначеним статтею 3 ЦК України принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова