Номер провадження: 22-ц/785/5067/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року,

встановила:

15.04.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 21.05.2007 року був укладений договір кредиту №674-ф03.9/35, за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 45000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязалась в порядку та на умовах, визначених договором повернути кредит до 20.05.2017 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,0% річних та інші передбачені платежі в сумі та в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В якості забезпечення зобовязання за зазначеним кредитним договором, між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» 22.05.2007 року був укладений договір поруки №07-15/595, за умовами якого, ОСОБА_3 зобовязалась відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» за належне виконання ОСОБА_2 виниклого зобовязання по кредитному договору №674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року. У звязку з тим, що відповідачі порушили умови зобовязання що випливають з кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку виниклу станом на 07.04.2015 року заборгованість у загальному розмірі 34417,55 доларів США, з переведенням з іноземної валюти в гривню за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, та судовий збір. 20.07.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. За заявою відповідача по справі ОСОБА_3 заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.07.2015 року ухвалою суду від 20.01.2016 року, скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року у загальному розмірі 34417 (тридцять чотири тисячі чотириста сімнадцять) доларів США 55 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2016 року становить 903116 (девятсот три тисячі сто шістнадцять) гривень 51 коп., яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 25517 (двадцять пять тисяч пятсот сімнадцять) доларів США 14 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2016 року становить 669569 (шістсот шістдесят девять тисяч пятсот шістдесят девять) гривень 75 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 6036 (шість тисяч тридцять шість) доларів США 82 центи, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 21.03.2016 року становить 158406 (сто пятдесят вісім тисяч чотириста шість) гривень 16 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1755 (одна тисяча сімсот пятдесят пять) доларів США 81 цент, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2016 року становить 46072 (сорок шість тисяч сімдесят дві) гривні 45 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1107 (одна тисяча сто сім) доларів США 78 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.03.2016 року, становить 29068 (двадцять девять тисяч шістдесят вісім) гривень 15 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. 13.03.2015 року ОСОБА_3 було направлено вимогу про усунення порушення зобовязань. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що банк, предявивши вимогу до боржника про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання та був зобовязаний предявити позов до поручителя, тобто право предявлення позову до поручителя починається від дати предявлення вимоги до позичальника.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не оскаржено, а тому в цій частині колегією не перевіряється.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору надання споживчого кредиту №674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року, укладеного між та ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 45000,00 доларів США та зобовязалась повернути кредит в строк до 20.05.2017 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,0% річних та інші передбачені платежі в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Пунктами 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту встановлено, що ОСОБА_2, як позичальник, зобовязана сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п. п. 2.4., 2.5. цього Договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору.

Згідно до пункту 4.5. Договору кредиту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п.3.3.9., 3.3.10 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та зараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом 5.4. встановлено якщо обставини, визначені п.5.1. цього договору будуть діяти протягом більше ніж один місяць, позичальник зобовязаний протягом пяти робочих днів від закінчення строку, визначеного п. 5.3. цього договору. Погасити кредит та нараховані проценти.

Згідно п. 7.4 Кредитного договору передбачено, що у разі настання обставин п. п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобовязаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 22.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №07-15/595, згідно п. 1.1 якого Поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобовязань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених Договором кредиту №674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року.

Пунктом 2.1 та 2.1.1 договору поруку передбачено зміст забезпеченого порукою зобовязання, а саме: повернення кредиту в розмірі 45 000 доларів США з наступним порядком погашення суми основної заборгованості.

Підпункт 2.1.1.1. договору поруки визначає наступний порядок погашення: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно 21 (двадцять першого) числа кожного місяця рівними частинами сплачує Кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 671 (шістсот сімдесят один) долар CША, надалі за текстом «Ануїтетний платіж» з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 20 травня 2017 (включно), на умовах визначених договором.

Відповідно до пп. 3.3.1. договору поруки Кредитор зобовязаний протягом одного робочого дня після дати невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобовязання, направити Поручителю письмову вимогу з визначеним обсягом виконаного чи не виконаного Позичальником відповідного зобовязання.

З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 повністю припинила здійснювати виплати за кредитним договором № 674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року з 21.01.2013 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у кредитора виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного основного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 21.01.2013 року та протягом наступних шести місяців.

Врахувавши що строк виконання зобовязань за Договором кредиту №674-ф03.9/35 від 21.05.2007 року визначено пп. 1.1.1., згідно якого починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту позичальник щомісячно 21 (двадцять першого) числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 671 долар США (надалі «Ануїтетний платіж»), з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 20.05.2017 року (включно), суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності по зверненню з вимогою до поручителя ОСОБА_3 закінчився 22.07.2013 року - після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, починаючи з 21.01.2013 року дати сплати чергового платежу за умовами Договору кредиту, так як ні позичальником, ні поручителями не здійснювалось погашення кредитного боргу з цього періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2015 року та 16.03.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено на адресу ОСОБА_3 лист із вимогою про усунення порушення зобовязань. Із позовом до позичальника та/або поручителя ПАТ «Укрсоцбанк» після припинення позичальником у січні 2013 році здійснення виплат за договором не зверталось.

Враховуючи те, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявив позову до поручителя про виконання зобовязання, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як поручителя, та її зобовязання за договором поруки припинилося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення поруки ОСОБА_3, а тому у задоволенні позову щодо стягнення з неї заборгованості за кредитом необхідно відмовити, оскільки згідно пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник протягом робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та враховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено на 21.01.2013 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 15.04.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, а тому зобовязання ОСОБА_3 за договором поруки припинилося.

Доводи апелянта, що порука не припинена, оскільки в договорі поруки визначено строк дії договору до повного виконання зобовязання є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до ;поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім ч. 4 ст. 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію ч. 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно, на вказані строки не поширюється положення ч. 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-70цс14 Верховний Суд України за результатами розгляду заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості дійшов правового висновку про те, що якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги: такою вимогою кредитора до поручителя може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку; непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням; звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Разом з тим колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Порука строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі №6-цс14-1).

Якщо договір поруки припинився (утому числі на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року).

У звязку з чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на застосування строків позовної давності, в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на застосування строків позовної давності.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_5