Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

з участю представника позивача ОСОБА_1О

відповідача ОСОБА_2І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3О до ОСОБА_4І , третя особа - Ужгородське МРУЮ в особі реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, про застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3О звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4І , третя особа - Ужгородське МРУЮ в особі реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, про застосування наслідків недійсності правочину.

Свій позов позивач мотивував тим, що 14 квітня 2014 р. відбулися торги по реалізації належної йому квартири за адресою м.Ужгород, вул.. Корзо, 11/18, за оцінкою - 184254,75 грн. Покупцем був визнаний відповідач .На підставі акту державного виконавця про реалізацію належного позивачу майна, відповідачем отримане свідоцтво про придбання квартири на торгах, зареєстровано право власності. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27.02.2015 р., проведені торги та протокол торгів від 14.04.2014 р. - визнані недійсними, оскільки були проведені з порушенням діючого законодавства щодо порядку виконання судових рішень, з підстав, передбачених ст.. 203, 215 ЦК України. Позивач був позбавлений права власності на квартиру без належних на то правових підстав ( з підстав визнаних недійсними ), тому, відповідно до змісту ст. 216 ЦК України, майно має бути йому повернуте. На підставі наведеного позивач просив суд визнати недійсним акт дежавного виконавця про реалізацію на торгах квартири, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул.. Корзо, 6.11, кв. 18., а також визнати недійсним свідоцтво про придбання вказаної квартири ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 14 квітня 2014 р. відбулися торги по реалізації належної ОСОБА_3О квартири за адресою м.Ужгород, вул.. Корзо, 11/18, за оцінкою - 184254,75 грн.

Покупцем був визнаний гр. ОСОБА_4І .

На підставі акту державного виконавця про реалізацію належного позивачу майна, відповідачем отримане свідоцтво про придбання квартири на торгах, зареєстровано право власності.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27.02.2015 р., проведені торги та протокол торгів від 14.04.2014 р. - визнані недійсними, оскільки були проведені з порушенням діючого законодавства щодо порядку виконання судових рішень, з підстав, передбачених ст.. 203, 215 ЦК України.

Разом з тим, судом встановлено, що обгрунтовуючи свої вимоги, звертаючись з даним позовом до суду до відповідача ОСОБА_4І позивач однією з перших своїх вимог просить суд Визнати недійсним акт дежавного виконавця про реалізацію на торгах квартири, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул.. Корзо, 6.11, кв. 18..

Таким чином , визнаючи не дійсним акт державного виконавця , ОСОБА_3О не звертається з даним позовом до Державної виконавчої служби, а зазначає Ужгородське МРУЮ в особі реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, як третю особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно з положеннями статей 3, 10 ЦПК України, позивач самостійно обирає особу до якої буде предявлено позов.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують його позовні вимоги щодо визнання недійсним акту державного виконавця до відповідача ОСОБА_4

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Якщо права позивача порушені, а в позові не вказано які права позивача діямисаме відповідача взагалі порушені, то вказаними позовними вимогами, захистити права позивача неможливо.

Окрім наведеного , судом встановлено, що стосується відповідача ОСОБА_4І позивач ОСОБА_3О в позові звернувся з вимогою про визнання недійсним свідоцтва, яке видано на підставі акту органу ДВС , про придбання квартири м. Ужгород, вул. Корзо, 11/18 ОСОБА_4

За приписами частин 1, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, суд враховує положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати; набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Так, статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, осікільки ОСОБА_4І не знав про порушення органом Державної виконавчої служби при здійсненні торгів будь яких норм чинного законодавства, вважав що сплачуючи кошти за придбане майно з торгів він набуває його у власність на законних підставах, позивач має право на захист свого права шляхом подання віндикаційного позову, зокрема витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення позову ОСОБА_3О в повному обсязі..

На підставі наведеного , керуючись вимогами ст. 10, 11, 60, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3О до ОСОБА_4І , третя особа - Ужгородське МРУЮ в особі реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ, МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Закарпатського апеляційного суду.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів..

Cуддя : О.М Леміш