АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1559/15-ц Номер провадження 22-ц/786/378/16Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом та просила зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди в користуванні житловим будинком в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області по вул. Жовтневій 43 та надати ключі від вхідних дверей (хвіртки) будинку, літньої кухні, сараю та погребу, а також вселити її у вказане житло.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 11.03.1998 року вона була зареєстрована в домоволодінні по АДРЕСА_1 як дружина ОСОБА_5, а після розірвання шлюбу продовжувала там проживати, оскільки відповідачі проти цього не заперечували.

Вказувала, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 року її було виселено зі спірного будинку. ОСОБА_5 змінив замки у будинку та позбавив її доступу до нього. В подальшому рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2015 року вищевказане рішення місцевого суду було скасовано, проте, до житлового будинку вона так і не була допущена.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні житловим будинком в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області по АДРЕСА_1 та надати ключі від вхідних дверей (хвіртки) будинку, літньої кухні, сараю та погребу.

Вселено ОСОБА_6 у житловий будинок розташований в с. Судіївка Полтавського району Полтавської області по АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду від 26 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_4, просили скасувати його та ухвалити нове рішення. яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належало домоволодіння в АДРЕСА_1

У даному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 ОСОБА_6 оселилася та була зареєстрована і проживала у вказаному будинку, як дружина ОСОБА_5 та член сім'ї власника будинку ОСОБА_4 з 11.03.1998 року.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано.

Як було визнано сторонами по справі, ОСОБА_6 після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 продовжила проживати за адресою АДРЕСА_1 як колишній член сім'ї власника будинку ОСОБА_4

Відповідно до договору дарування від 23.07.2015 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходиться за адресою с АДРЕСА_1.

Згідно листа Державної міграційної служби України Полтавського РС від 14.11.2015 року ОСОБА_6 23.01.2015 року було знято з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 на підставі заяви власника будинку ОСОБА_5 та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 року про виселення.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2015 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 року було скасоване.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що остання набула права користування спірним житловим приміщенням як член сім'ї власника будинку за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Тобто, правила ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатася належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, яка вселилася в будинок як член сфм'ї його власника ОСОБА_4 не є членом сім'ї ОСОБА_5, його нового власника. При цьому, позивачка не була членом сім'ї ОСОБА_5 і на момент виникнення у нього права власності на спірне житлове приміщення, а отже гарантії, визначені ст. 156 ч.4 ЖК України, на неї не розповсюджуються.

Таким чином, зі зміною власника будинку за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 припинилося право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, яке відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 535,92 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Л.М. Хіль

--//-- С.А. Гальонкін

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова