Справа №: 398/2121/15-ц
12 лютого 2016 року Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.
за участю секретаря Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. -
позивачка звернулась до суду з позовом, де просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 1 по вул. Белінського в м. Олександрія.
Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2005 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться у м. Олександрії по вул. Белінського, 1.
В належному їй будинку зареєстровані: її чоловік ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4 та двоє синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_5.
В той же час, відповідач ОСОБА_3, фактично з 2013 року по теперішній час в зазначеному будинку не проживає та не зявляється, так як переїхав на проживання в інше місце.
Посилаючись на ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідач, як член сімї, не користується житлом понад один рік без поважних причин, визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності.
В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав зазначених в ньому та пояснила, що 24.10.2005 року вони разом з чоловіком придбали згідно договору купівлі-продажу житловий будинок по вул. Белінського,1 м. Олександрії. Син ОСОБА_6 зареєстрований в даному будинку як член сімї. В даному будинку син проживає, але мало, так як він в основному приходить додому пяним, вчиняє сварки, в звязку з чим вона десь 3-4 рази на рік викликала працівників міліції та дільничного, які відбирали від нього пояснення та письмове попередження про можливість його виселення. Також син притягувався до адміністративної відповідальності в виді штрафу. В 2013 році син проживав у гуртожитку з співмешканкою. В грудні 2013 році в звязку з тим, що чоловіку потрібно було зробити операцію в лікарні м.Києві, то вона попросила сина приглянути за будинком. Коли туди приїхала дочка, то побачила, що двері відчинені, а ОСОБА_3 спить пяним. Коли вони 31.12.2013 року повернулись додому, то син знову пішов проживати у гуртожиток «Юність». В 2014 році син проживав в будинку в основному, коли втрачав роботу, але точно періодів його проживання вона не памятає. В основному син влітку десь гуляє, а взимку приходить до них, де зловживає спиртними напоями, обзиває їх нецензурними словами та погрожує. В шафі знаходяться його особисті речі та одежа. Крім того стверджує, що відповідач написав заяву на його виписку з їх будинку, але до суду її не надала, в міліції їм відмовили в тому, щоб його виписати, посилаючись на те, що потрібно рішення суду.
ОСОБА_2 також підтримав позов, пояснивши, що з 2005 року син зареєстрований в їх будинку, але з 2005 року проживав в цивільному шлюбі в гуртожитку «Юність». Потім поїхав на заробітки в Москву, де пробув десь 2 роки, після чого повернувся в м.Олександрію та поселився у них, де проживає у них в основному взимку десь 1-2 місяці, а потім кудись йде. А також дав аналогічні пояснення як і позивачка.
Відповідач на розгляд справи не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Суд з врахуванням думки позивачки ухвалив, провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи.
Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України)
Згідно ст..150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 24.10.2005 року належить на праві приватної власності 3/4 частки житлового будинку з належною часткою побутових будівель, що знаходиться за адресою: м. Олександрії, вул. Белінського, 1(а.с. 9).
Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст.16 ЦК України.
Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст..405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З пояснень сторін в судовому засіданні та з довідки про склад сімї вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в даному будинку, як член сімї власника, за згодою власника. Позивачка та її чоловік ОСОБА_3 пояснили, що в основному син влітку десь гуляє, а взимку приходить до них, де проживає та зловживає спиртними напоями, обзиває їх нецензурними словами та погрожує, в звязку з чим вони вимушені були десь 3- 4 рази на рік викликати міліцію, в звязку з чим від нього відбирали пояснення, та попереджали про можливість виселення, а також він притягався до адміністративної відповідальності. В шафі знаходяться особисті речі та одежа сина.
Тобто відповідач є членам сімї власника, протягом 2013 - 2015 років проживав у спірному будинку, але не тривалий час, при цьому порушує нормальні правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, в звязку з чим позивачка протягом 2013 2015 років неодноразово зверталась зі скаргами в органи міліції.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання відповідача втративши право користування жилим приміщенням на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, при цьому суд розяснив позивачці положення ч.1 ст.116 ЖК України.
Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то згідно ст..88ЦПК України витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються .
Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: