У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року,

встановила:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в рахунок задоволення вимог банку, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 18 липня 2007 року в розмірі 39 195, 40 доларів США та пені 9 818 грн 50 коп.; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить відповідачам, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства; стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 50 тис. доларів США, зі сплатою відсотків за користування 13,5% річних, на строк до 17 липня 2017 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку надано квартиру АДРЕСА_1, що належить останнім на праві власності. Зазначав, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 5 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 39 195,40 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 705 507 грн 91 коп., з яких: 34 881,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 314,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 9 818 грн 50 коп. - пеня.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із мотивувальної частини посилання на те, що не надання позивачем суду доказів отримання відповідачами досудової вимоги є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо належного повідомлення відповідачів про наявність заборгованості, а також не надано звіту оцінки майна на момент звернення до суду.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що не надання позивачем суду доказів отримання відповідачами досудової вимоги не може бути підставою для відмови у позові.

Однак, підставою для відмови у позові є те, що позивач у позовній заяві не зазначив початкову ціну предмета іпотеки, а просив встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства, не надав суду звіт про оцінку предмета іпотеки і не заявив клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що 18 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 50 тис. доларів США, зі сплатою відсотків за користування в розмірі 13,5% річних, строком до 17 липня 2017 року, з обов'язком позичальника здійснювати повернення кредиту у терміни та розмірах, встановлених графіком, який є невід'ємною частиною договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні, в рахунок забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, надали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 20 грудня 2005 року.

26 березня 2009 року маж сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого погодили термін повернення отриманого кредиту до 16 липня 2027 року.

Станом на 5 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_1 складає 39 195,40 доларів США, з яких: 34 881,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 314,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 818 грн 50 коп. - пеня, що підтверджується довідкою-розрахунком.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212, 214, 316 ЦПК України, не врахував доводи банку про те, що у п. 1.1 договору іпотеки визначено вартість предмета іпотеки у розмірі 372 670 грн, тобто сторони визначили фактичну вартість предмету іпотеки, що відповідає ст. 5, ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Суд не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином судом апеляційної інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик