26.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/3268/16-ц
Справа №2/205/1913/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20 квітня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 червня 2014 року між сторонами укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 4236125, відповідно до умов якого банк ОСОБА_2 встановив ліміт кредитування в сумі 907,04 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,0% річних, строком користування до 17.06.2015 року.

Позивач свої зобовязання виконав, - кредит надав. Але, станом на 13.04.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком складає 1 734,26 грн., з якої: заборгованість за кредитом 907,04 грн.; заборгованість по відсотках 358,28 грн.; заборгованість по комісії 30,94 грн.; пеня 438,00 грн.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості у розмірі 1 734,26 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 30 серпня 2016 року суд залучив у якості правонаступника ОСОБА_1 (а.с.77).

В судове засідання позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_3, не зявився. Про час, місце та день судового засідання був сповіщений у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.94).

Відповідачка у судове засідання не зявилась. Про день, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала.

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 17 червня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 4236125 про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт), відповідно до умов якого для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки, надалі БПК, банк встановив по рахунку №482, надалі рахунок, ліміт кредитування в сумі, на строк та умовах визначених цим договором та тарифами банку для тарифного пакету ЄВРОРахунок ФО, на умовах якого обслуговується рахунок. Необхідними, але не виключними умовами для отримання кредитів в межах встановленого банком ліміту кредитування є передбачені цим договором та або додатковими до нього, обсяги поступлень коштів на рахунок у вигляді: заробітної плати/пенсії/отриманих від підприємницької діяльності та інших регулярних грошових надходжень. Банк встановив максимальну суму ліміту по рахунку в розмірі 20 000,00 грн., при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених в п.1.2. цього договору за один календарний місяць, в сумі, що становить або перевищує 1 000,00 грн. (а.с.4-5).

Однак в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.03.2015 року заборгованість відповідача перед банком складає 1 734,26 грн., з якої: заборгованість за кредитом 907,04 грн.; заборгованість по відсотках 358,28 грн.; заборгованість по комісії 30,94 грн.; пеня 438,00 грн. (а.с. 10,11,12-13,).

Позивач повідомляв ОСОБА_2 про наявність заборгованості та необхідністю її сплатити шляхом направлення повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту від 22.12.2015 року (а.с. 14,15).

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Встановлено, що ОСОБА_2 помер 30 жовтня 2014 року (а.с.36).

Із матеріалів спадкової справи №316/2015 (а.с.40-67) вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 являються його дружина ОСОБА_4, діти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 відмовилась від належної їй частини спадщини після смерті чоловіка на користь ОСОБА_1 (з.а.с.40).

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належним чином прийняли спадщину після смерті батька (з.а.с.63).

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч.2 ст. 1282 ЦК України).

Згідно п.32 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з огляду на положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Отже, обов'язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення ОСОБА_2 боргу за кредитним договором) згідно зі ст. 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов'язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

Крім того, порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором визначений положеннями ст.1281 ЦК України, відповідно до яких спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Правовими підставами позову позивачем були визначені обставини щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, які регулюються положення ст.ст. 526, 530, 1046-1050 ЦК України, у той час як внаслідок смерті позичальника між сторонами виникли інші правовідносини як між кредитором і спадкоємцем боржника, які регулюються положеннями ст.ст. 1281, 1282, 1268 ЦК України.

Проте, позивач незважаючи на повідомлені йому судом обставини смерті ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, передбаченим ст. 31 ЦПК України щодо зміни предмету або підставу позову, не скористався.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» є необґрунтованими та безпідставними, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні, тому у задоволені позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула