АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року,

встановила:

12.06.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним шлюб, зареєстрований з відповідачем ОСОБА_2 17 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №821.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не мав наміру до створення сім'ї, набуття прав та обов'язків подружжя.

З перших днів знайомства відповідач проявляв до неї велику увагу та турботу, наполіг на їхньому вінчанні через два місяці після їх першої зустрічі. 10 лютого 2009 р. відповідач розлучився зі своєю дружиною, проте реєструвати шлюб з нею не поспішав. Поступово він визначився з розміром її статків та в 2010 році став наполягати на реєстрації шлюбу. Після реєстрації шлюбу він став наполегливішим щодо придбання більшої квартири. Після придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1, відповідач став наполягати, що необхідно придбати ще однокімнатну квартиру, дачу, ще один автомобіль. В лютому 2015 року, після повернення від родичів з Росії, відповідач зустрів її прохолодно, заявив, що ніколи не мав до неї почуттів. Через деякий час ОСОБА_2 повідомив, що готує позов про розлучення.

07.09.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про розірвання шлюбу, який у червні 2016 р. доповнив вимогою про відшкодування витрат на правову допомогу в сум і 8000 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1043,28 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що шлюб між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано 17 липня 2010 р., хоча проживати та вести спільне господарство вони почали з жовтня 2007 року, після здійснення таїнства вінчання в храмі м. Лубни Полтавської обл. Згодом відносини з дружиною погіршились. Після повернення у лютому 2015 р. з Російської Федерації дружина змінила до нього своє ставлення, між ними почалися постійні сварки. З дачного будинку, де вони проживали разом, була вивезена побутова техніка. Дружина забрала у нього комплект ключів від трикімнатної квартири та всі спільні кошти. У зв'язку з цим він був змушений переїхати у однокімнатну квартиру, що йому подарувала мати. Він намагався зберегти їх шлюб, проте це виявилось неможливим. На даний час між ним та позивачем існує спір майнового характеру, що буде слугувати підставою наступного звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 17 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №821.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про визнання шлюбу недійсним та відшкодування судових витрат по справі.

Свої доводи мотивує тим, що в судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили її доводи щодо мотиву та наміру ОСОБА_2, які він переслідував укладаючи з нею шлюб. Суд безпідставно не прийняв до уваги їх покази, вказавши що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є близькими знайомими позивача.

Зазначила, що судом безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу за ті судові засідання, коли представник відповідача прийшов з неналежно оформленими документами, через що відбулось перше відкладення судового засідання. В подальшому вказаний представник декілька разів приходив до суду для ознайомлення з матеріалами справи, в той час як всі докази позивача були вручені відповідачу і по справі відбулось лише декілька перерв в засіданнях через зайнятість її представника в іншій справі та хворобу її представника.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

В абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис № 821.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання шлюбу недійсним, суд першої інстанції виходив з недоведеності тієї обставини, що шлюб було укладено без наміру створення сім'ї.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач реєструвала шлюбу маючи на меті створити з відповідачем сім'ю.

Відповідач наполягав на тому, що шлюб з ОСОБА_1 уклав, оскільки мав до неї почуття любові та з метою створення повноцінної сім'ї. До розірвання шлюбу неодноразово намагався налагодити відносини та помиритися.

Колегія суддів враховує також стосунки сторін до шлюбу, факт проведення таїнства вінчання 18.11.2007 р., спільне проживання сторін та ведення спільного господарства, набуття сторонами під час перебування в шлюбі майна, що свідчить про бажання створити сім'ю.

Покази свідків ОСОБА_4 про її особисте ставлення щодо поведінки відповідача під час шлюбу, свідка ОСОБА_3 про те, що відповідач освідчувався їй в коханні та запевняв, що його проживання разом з позивачем є тимчасовим, а їх спільні друзі жартували щодо цього шлюбу та вважали його бізнес-проектом, а також покази свідка ОСОБА_7 про те, що відповідач пішов з дому та їй повідомив, що вирішує свої матеріальні проблеми, не спростовують обставин укладення шлюбу відповідачем з наміром створити сім'ю.

Дослідивши зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову, враховуючи, що сім'я сторін розпалася, їхнє подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн., суд першої інстанції виходив з того, вказані витрати були сплачені по договору про надання правової допомоги №ЦС/24/2015 від 11.08.2015, про що надано відповідні квитанції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На час проведення процесуальних дій мінімальна заробітна плата становила: у 2015 р. - 1218 грн., 40 % відповідно 487 грн. 20 коп.; у 2016 р. - 1378 грн., 40% відповідно 551 грн. 20 коп.

Відповідно до наданого суду розрахунку, представником відповідача надавалась правова допомога у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді поза судовими засіданнями : у 2015 р. протягом 7 год., граничний розмір компенсації становить 3410,40 грн.; у 2016 р. - протягом 9 год. 30 хвилин, граничний розмір компенсації становить 5 236,50 грн. Всього 8646,90 грн.

Отже, вимога про відшкодування 8000 грн. судових витрат на правову допомогу не перевищує встановленого законом граничного рівня надання такої допомоги, час, витрачений на правову допомогу, участь особи, яка надавала правову допомогу, підтверджується доказами.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відкладення судового засідання у 2015 р. відбулось внаслідок неявки представника відповідача без належно оформленої довіреності є необґрунтованими та спростовуються даними журналів судових засідань.

Є безпідставними доводи і в тій частині, що судом першої інстанції невірно стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору по вимогам немайнового характеру для фізичної особи починаючи з 01.09.2015 р. становила 487 грн. 20 коп. Зустрічний позов про розірвання шлюбу подано 07.09.2015 р.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11402/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.