Справа №489/5187/15-ц 29.03.2016 29.03.2016 29.03.2016
Провадження №22-ц/784/792/16
Справа № 489/5187/15-ц Головуючий першої інстанції: Спінчевська Н.А.
Провадження № 22-ц/784/792/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: позивачки ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» ( далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»), про приведення житлового будинку в попередній стан,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про приведення житлового будинку в попередній стан.

Позивачка зазначала, що вони з відповідачем є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 по ? частці кожний. З вересня 2009 року і протягом 2010 року відповідач самовільно, всупереч встановленому законом порядку, без узгодження з відповідними державними службами, без складання технічного проекту та без її дозволу, як співвласника будинку, провів перепланування будинку АДРЕСА_1, а саме, переніс вхідні двері, прибравши двері веранди та з'єднавши її з коридором, переобладнав житлову кімнату «А» 1-3 за технічним паспортом, на кухню. В зв'язку із вчиненням таких протиправних дій 15 серпня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 18 грудня 2013 року встановлено порядок користування приміщеннями житлового будинку «А» за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглими до цього житлового будинку господарськими будівлями і спорудами наступним чином: кімнати «А» 1-7 площею 11,6 кв.м та «А» 1-6 площею 8,2 кв.м виділено у користування їй; кімнати «А» 1-3 площею 6,3 кв.м та «А» 1-5 площею 15,3 кв.м виділено у користування ОСОБА_2; коридор «А» 1-1 площею 4,2 кв. м, кухню «А» 1-2 площею 3,6 кв.м та коридор «А» 1-4 площею 4,4 кв. м, а також прилеглі до житлового будинку господарські будівлі і споруди залишено в спільному користуванні сторін.

Як вказала ОСОБА_4, самочинне переобладнання відповідачем житлової кімнати «А» 1-3 в кухню та встановлення там газової плити, а також переобладнання кухні «А» 1-2 в санітарний вузол та встановлення там унітазу і душової кабіни, порушує її права, оскільки унеможливлює користування кухнею, також внаслідок таких дій порушені її права співвласника, так як вартість домоволодіння зменшилась у зв'язку зі зменшенням житлової площі.

Неодноразово уточнюючи позов, ОСОБА_4 остаточно просила суд зобов'язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести будинок АДРЕСА_1 до технічного стану на 24.02.2006 року, а саме приміщення «А» 1-1 - демонтувати в коридорі самовільно пробитий дверний отвір та поріг, пробити дверний отвір до технічного паспорту МБТІ від 24.02.2006 року, приміщення «А» 1-2 - демонтувати душову кабіну, унітаз, умивальник та пральну машинку, встановити газову плиту, газовий водонагрівач та побутовий лічильник газу, отримавши відповідні дозволи ПАТ «Миколаївгаз», приміщення «А» 1-3 - провести переобладнання до житлового стану шляхом демонтажу газової плити, газового водонагрівача та побутового лічильника газу.

Ухвалою суду від 22.10.2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ПАТ «Миколаївгаз».

Відповідач та його представник просили в позові відмовити.

Представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» в судовому засіданні 28 січня 2016 року посилався на те, що вирішення питання про встановлення та демонтаж газових приладів в житловому приміщенні можливо лише за наявності відповідного дозволу та проекту ліцензованої організації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Зокрема:

зобов'язано ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан приміщення будинку «А» 1-2 згідно технічного паспорту від 24 лютого 2006 року шляхом демонтажу наявного в ньому санітарно-технічного та іншого обладнання;

зобов'язано ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан приміщення будинку «А» 1-3 згідно технічного паспорту від 24 лютого 2006 року шляхом демонтажу наявних в ньому газових приладів та обладнання за попереднім погодженням з відповідними компетентними органами.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймають участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1, є у рівних частках позивачка та відповідач (а.с. 10-13).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 грудня 2013 року був встановлений порядок користування приміщеннями вищевказаного житлового будинку та прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, за яким: кімнати «А» 1-7 площею 11,6 кв.м та «А» 1-6 площею 8,2 кв.м виділено у користування ОСОБА_4; кімнати «А» 1-3 площею 6,3 кв.м та «А» 1-5 площею 15,3 кв.м виділено у користування ОСОБА_2; коридор «А» 1-1 площею 4,2 кв. м, кухню «А» 1-2 площею 3,6 кв.м та коридор «А» 1-4 площею 4,4 кв. м, а також прилеглі до житлового будинку господарські будівлі і споруди залишено в спільному користуванні сторін (а.с. 14-15).

Судом також встановлено, що у 2009 - 2010 роках відповідач самочинно, без належного дозволу відповідних державних служб, а, отже, всупереч вимогам закону, без погодження із співвласником будинку - ОСОБА_4, здійснив перепланування житлового будинку, внаслідок чого змінив його технічний стан: приміщення кухні «А» 1-2, яка рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року виділена в спільне користування сторін, відповідачем було переобладнано в ванну кімнату, де ним встановлені душова кабіна, унітаз, умивальник та пральна машина, а приміщення «А» 1-3, яке згідно технічного паспорту 2006 року є житловою кімнатою - переобладнано в кухню та в ній встановлені газова плита, газовий водонагрівач та побутовий лічильник газу.

За вчинення цих самоуправних дій, що спричинили ОСОБА_4 значну шкоду, вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 15.08.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 356 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 16-17).

За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Отже, таке майно належить усім співвласникам одночасно.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналізуючи вказану правову норму Верховний Суд України зазначив у постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, що встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, встановивши, що дії відповідача щодо самочинного переобладнання будинку порушують права позивачки, оскілки перешкоджають останній в користуванні майном, яке є спільною власністю сторін, суд відповідно до вищевикладених вимог закону дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4 За такого, судом обґрунтовано зобов'язано відповідача власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, привести у попередній стан згідно технічного паспорту від 24 лютого 2006 року приміщення будинку «А» 1-2, яке було переобладнано відповідачем в ванну кімнату та де раніше була розташована кухня, що за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року виділена в спільне користування сторін, шляхом демонтажу наявного в цьому приміщенні санітарно-технічного та іншого обладнання.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що він як співвласник будинку може на свій розсуд здійснювати ремонт, а переобладнанням будинку права позивачки не порушуються, оскільки вона у будинку не проживає - не можуть бути прийняті до уваги, тому як суперечать загальним принципам здійснення спільної часткової власності, викладених у ст. 358 ЦК України.

Не мають правового значення для вирішення даного спору посилання апеляційної скарги на перешкоди з боку позивачки у користуванні відповідачем літньою кухнею. До того ж даний спір було вирішено Ленінським районним судом м. Миколаєва, яким 07 липня 2014 року було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_4 надати йому доступ до вищевказаного приміщення (а.с. 57-58).

Разом з тим, судом було встановлено, що газові прилади, які знаходились в приміщенні будинку «А» 1-2 до його переобладнання, були перенесені позивачкою до приміщення літньої кухні, якою користується їх матір, а встановлені в приміщенні будинку «А» 1-3 газові прилади та обладнання є власністю відповідача, їх перенесення було виконано згідно робочого проекту УЕГГ м. Миколаєва ВАТ «Миколаївгаз», який було оформлено як додаткову газифікацію до існуючого проекту первинної газифікації (а.с. 73-80, 86, 111-114), і це приміщення за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року виділене в користування саме відповідачу. За таких обставин, знаходження газового обладнання в приміщенні будинку «А» 1-3 не порушує прав позивачки на користування та розпорядження її майном, а тому висновок суду щодо демонтажу даного обладнання є необґрунтованим.

За такого, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів демонтувати газові прилади та обладнання, що знаходяться у приміщенні будинку «А» 1-3, за адресою: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів демонтувати газові прилади та обладнання, що знаходяться у приміщенні будинку «А» 1-3, за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.С. Довжук

З.Л. Шолох