Провадження № 22-ц/773/262/16 Категорія: 43 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 третіх осіб, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком і вселення, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із зазначеним позовом. Покликались на те, що вони на підставі договору дарування від 23 грудня 2014 року, будучи співвласниками 6/50 (3/50 + 3/50) частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. Тімірязєва, 6, в м. Луцьку Волинської області, проживали у цьому будинку. Крім них співвласниками решти цього будинковолодіння на підставі договорів дарування та купівлі продажу є відповідач ОСОБА_6 і треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 Вказаний житловий будинок умовно складається з трьох квартир: квартира № 1 загальною площею 32,0 кв.м.АДРЕСА_1 загальною площею 53,3 кв.м.АДРЕСА_2 загальною площею 51,6 кв.м.

Позивачі також зазначали, що вони разом з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселились і безпосередньо певний час проживали у квартирі № 1 зазначеного будинку. Проте, 22 січня 2015 року інші співвласники будинку ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, всупереч їх волі, вивезли їхні речі з квартири, яку вони займали, та змінили на вхідних дверях будинку і воротах замки. Після чого, у спірну частину будинку, разом з сімєю вселився відповідач ОСОБА_6

Вважаючи свої права, як співвласників частини житлового будинку, на проживання у ньому порушеними, просили суд вселити їх з малолітнім сином в зазначений житловий будинок та зобовязати відповідача ОСОБА_6 не чинити їм перешкоди у користуванні вказаним житлом.

23 грудня 2015 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено, ухвалено вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_10 в житловий будинок, який знаходиться по вул. Тімірязєва, 6 в м. Луцьку Волинської області, і зобовязано ОСОБА_6 не чинити перешкод позивачам у користуванні цим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6, його представник ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 просять рішення скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі, будучи власниками частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та проживаючи у ньому, були безпідставно позбавлені іншими співвласниками цього будинку, права на користування житлом, а тому їх житлові права є порушеними і підлягають захисту.

Такий висновок суду є правильним.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно абзацу третього ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 150, 155 цього Кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, на підставі договору дарування від 23 грудня 2014 року, набули право власності на 3/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 6 по вул. Тімірязєва в м. Луцьку Волинської області (а. с. 5-7). Інша частина вказаного будинковолодіння у різних частках знаходиться у власності відповідача ОСОБА_6 та третіх осіб по спарві ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (а. с. 8-16).

З технічного паспорта на обєкт нерухомого майна наявного в матеріалах справи слідує, що зазначений житловий будинок складається з трьох окремих ізольованих квартир: квартири № 1 загальною площею 32 кв.м.; квартири № 2 загальною площею 156,6 кв. м.; квартири № 3 51,5 кв. м. (а. с. 17, 20).

Крім того встановлено і це не оспорюється відповідачем ОСОБА_6, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, після набуття права власності на частку у вказаному житловому будинку, разом із малолітнім сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, певний час проживали у квартирі № 1 цього будинку (а. с. 59 62).

Також встановлено, що позивачі на час звернення до суду позбавлені можливості користуватись належною їм на праві власності часткою у нерухомому майні, а саме проживати у квартирі № 1 житлового будинку № 6 по вул. Тімірязєва в м. Луцьку Волинської області, так як у цю квартиру вселився відповідач ОСОБА_6 з сімєю (а. с. 67-68).

Отже наведені правові норми та встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачі як співвласники житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, і які певний час проживали у ньому, з вини відповідача ОСОБА_6, обмежені у праві користування своєю часткою у цьому будинку.

Тому на думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про вселення у вказаний будинок позивачів та зобовязуючи відповідача ОСОБА_6 не чинити їм перешкоди у користуванні цим житловим будинком, суд першої інстанції цілком підставно вважав права позивачів, як співвласників цього будинку, на вільне користування його частиною порушеними, а отже такими, що підлягають захисту шляхом їх вселення з малолітнім сином у цей житловий будинок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на законність вказаного рішення, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставною для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді