У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в січні 2007 року померла його мати - ОСОБА_5, яка проживала з ним у будинку АДРЕСА_1. За життя він з матір'ю самовільно побудував господарські споруди, які за висновком приватного підприємства «Дельта-Консалтинг» відповідають будівельним нормам та правилам. Оскільки правовстановлюючих документів на будинок немає, позивач просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері та визнати за нимправо власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді будинку АДРЕСА_1, загальною площею 112,4 кв. м, що складається із житлових будівель під літ. «Б» - 37 кв. м і «Е» - 19,4 кв. м та прилеглих до них господарських споруд під літ. «б», «б1» - 12,7 кв. м; «е», «еl» - 11,4 кв. м, «К» - 13,9 кв. м, «Ж» - 4,9 кв. м, «Л» - 10,5 кв. м, «т» - 2,6 кв. м, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказаний будинок.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2007 року у справі закрито з підстав, передбачених ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що скарга подана особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_4 не був стороною у справі, питання про його права та обов'язки судом не вирішувались.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз'яснено, що рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (факти) на вирішення справи по суті), або резолютивної частини з питань розподілу судових витрат між сторонами, порядку та способу виконання рішення тощо.

Судом установлено, що 16 липня 1076 рокуОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, який був розірваний 29 січня 1986 року. ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, якій на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинула.

При цьому апеляційний суд не дав оцінки доводам апеляційної скарги про те, чи дійсно ОСОБА_4, за час спільного проживання з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, брав участь в поліпшенні житлових умов у вказаному будинку, переобладнанні житла, внаслідок чого може мати право на частину майна у спільній сумісній власності подружжя відповідно до глави 8 СК України.

Крім того, у п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Зазначені обставини залишились без належної правової оцінки судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик