Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2332/15-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору розірваним, зменшення розміру неустойки,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу, мотивуючи його тим, що 25.04.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінило назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/1841/73/132683 за умовами якого остання отримала 27000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом та щомісячним його погашенням ануїтетними платежами у валюті та з кінцевим терміном повернення 29.04.2028 року. Цього ж дня для забезпечення виконання умов вказаного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/1841/74/132683-1.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань не виконує утворилася заборгованість у сумі 29565,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 466355,50 грн., яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання спірного договору розірваним та зменшення розміру неустойки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що банк відмовився від подальшого виконання умов договору, оскільки вимагає від неї достроково виконати зобов'язання по договору.

Також вказувала, що розмір неустойки повинен бути зменшеним, оскільки у неї на утриманні перебуває троє малолітніх дітей та рівень її доходів є незначним. Відтак, просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року первісний та зустрічний позови задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/1841/73/132683 від 25.04.2008 року, забезпеченому договором поруки № 014/1841/73/132683-1 від 25.04.2008 року в сумі 25690,07 доларів США, що еквівалентно 405132,40 грн. Кредитний договір № 014/1841/73/132683 від 25.04.2008 року, укладений між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 розірвано. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 05 січня 2016 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» стягнуто 420,00 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен банк Аваль» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги банку, у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю, вирішити питання про стягнення сплаченого судового збору та витрат за розміщення у газеті оголошення про виклик відповідача до суду.

На обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен банк Аваль» посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновок суду про те, що вимога банку про дострокове повернення частини позики є односторонньою відмовою останнього від виконання договору є помилковим. Також зазначає, що не зрозуміло на підставі чого суд зменшив розмір пені за прострочення сплати кредиту.

У суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Райффайзен банк Аваль» Юхимчук В.С. апеляційну скаргу уточнив, погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині зменшення стягнутої із відповідачів неустойки, виходячи із матеріального стану ОСОБА_5, а також зазначив, що вимогу щодо відшкодування судових витрат, пов'язаних із оголошенням у газеті про виклик відповідача ОСОБА_4 задоволено додатковим рішенням суду першої інстанції від 05 січня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів уточненої у суді апеляційної інстанції апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль», яке змінило назву на ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3, нині - ОСОБА_5, було укладено кредитний договір № 014/1841/73/132683, за умовами якого остання отримала 27000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитом та щомісячним його погашенням ануїтетними платежами у валюті та з кінцевим терміном повернення 29.04.2028 року. Цього ж дня для забезпечення виконання умов вказаного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/1841/74/132683-1 (а. с. 12-19, 20-22).

Позичальник умови кредитного договору не виконав, у результаті чого станом на 16.12.2014 року виникла заборгованість у сумі 29565,00 доларів США, що еквівалентно 466355,50 грн., з якої: 22993,78 доларів США, що еквівалентно 362701,70 грн. - заборгованість по кредиту, 2596,29 доларів США, що еквівалентно 40953,63 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3974,93 доларів США, що еквівалентно 62700,17 грн. - пеня по кредиту та відсотках (а. с. 8-11).

Про дострокове повернення заборгованості по кредиту банк попередив відповідачів у встановленому законом порядку шляхом направлення вимог № 1140000/15-2070 та 1140000/15-2075 від 23.07.2014 року (а. с. 36, 38).

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення первісного позову про солідарне стягнення з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором (боргу по тілу кредиту та по процентам) сторони в апеляційному порядку не оскаржували.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 в частині розірвання кредитного договору, суд виходив з обґрунтованості вимог позивача, оскільки згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Проте, до таких висновків суд прийшов допустивши порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині і ухвалення нового з наступних підстав.

Заявляючи вимогу про розірвання кредитного договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України, ОСОБА_5 вказувала на те, що достроковим стягненням кредитних коштів, банк істотно порушив умови кредитного договору, що завдасть їй, як позичальнику, шкоду та позбавить її того на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ОСОБА_5 не навела належних та допустимих доказів на підтвердження доведеності факту настання умов, передбачених ст. 651 ЦК України, а звернення банку як до неї та до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням його умов, згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не означає односторонньої відмови від договору чи його розірвання, а є наслідком невиконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Із наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розірвання кредитного договору не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові за безпідставністю.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позов ОСОБА_5 про зменшення розміру пені не відповідає способу захисту цивільних прав та інтересів та розглядається судом як заперечення проти заявленого банком позову.

Обґрунтування ОСОБА_5 своїх вимог, що при укладенні вищевказаного кредитного договору не були враховані положення п. 3 ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, що пунктом 16.3 Кредитного договору визначено непропорційно великий розмір пені у розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення, не дають підстав для розірвання договору. Позову щодо недійсності кредитного договору як в цілому, так і його окремих пунктів, останньою заявлено не було.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та залишається без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» колегія суддів стягує 267,60 грн. судового збору.

Питання судових витрат, понесених позивачем за виклик відповідача ОСОБА_4, вирішено ухваленням додаткового рішення Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 05.01.2016 року.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 267,60 грн. судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: