28 листопада 2016 року м.Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.1994 року вона та ОСОБА_2 одружились, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської РДА зроблено відповідний актовий запис за №89. За час шлюбу у подружжя народилось двоє синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають з матірю. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося. Виявилось, що вони люди різних характерів, поглядів на життя, мають відмінні думки у вирішенні тих чи інших питань життя їх сімї та виховання дітей. Це призвело до конфліктів у сімї, але вони намагались зберегти її заради дітей. Проте, це не дало тих позитивних наслідків, на які вони сподівалися. В результаті вони прийшли до переконання, що їх подальше спільне життя, як подружжя, та збереження шлюбу є недоцільним та суперечить, як їх інтересам, так і інтересам їх дітей. Вже більше трьох років позивач та відповідач припинили спільне проживання, позивач разом з дітьми переїхала проживати у будинок батьків і на сьогоднішній день подружні відносини з відповідачем носять суто формальний характер. Старший син сьогодні є повнолітнім і може сам визначити місце свого проживання. Молодшому сину у листопаді виповнилось 16 років. Спору з приводу визначення місця його проживання за місцем проживання матері між позивачем та відповідачем не має. ОСОБА_4 і відсутні будь-які суперечності щодо права відповідача на участь у його вихованні, вільному спілкуванні з ним, побаченнях та проведенні спільно вихідних, відпусток, канікул тощо. Майнового спору між сторонами стосовно спільного майна подружжя наразі не має.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище ОСОБА_2. Неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати разом з матірю ОСОБА_1
Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у звязку з чим, суд згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно свідоцтва серії І-ФМ №257218 від 04.06.1994 року про укладення шлюбу, 4 червня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис №89. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_2.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ФМ №065352 від 13.03.2007 р., виданого (повторно) міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, та свідоцтва про народження серії І-ФМ №062072 від 12.12.2000 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради, за час шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №1020 від 09.10.1996 року; син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №1030 від 12.12.2000 року
У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, близько трьох років проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.
Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Тобто, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, має право вільно обрати собі місце проживання, а тому позовна вимога позивача про визначення місця проживання сина за її місцем проживання до задоволення не підлягає.
Таким чином позовна заява підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ст.ст. 110, 112, 160 СК України, ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.
Шлюб, укладений 04 червня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис №89, - розірвати.
Прізвище позивача ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_7