У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного йому автомобіля марки HyndaiTucson, державний номерний знак НОМЕР_2., та автомобіля марки ГАЗ-2705, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 У результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у ДТП.

Посилаючись на те, що під час ДТП ОСОБА_4 виконував трудові обов'язки водія-експедитора товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» (далі - ТОВ «Антекс»), а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу застрахована у страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія»), які добровільно не відшкодували йому матеріальну шкоду, позивач просив стягнути з СТДВ «Гарантія» матеріальну шкоду у розмірі 41 419 грн. 28 коп., стягнути з ТОВ «Антекс» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 680 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 41 419 грн. 28 коп. Стягнуто з ТОВ «Антекс» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 680 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Антекс» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині вирішення позову до СТДВ «Гарантія» не ним оскаржені, а доказів наявності у ТОВ «Антекс» повноважень діяти від імені СТДВ «Гарантія» не надано, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вартість витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та моральна шкода підлягають стягненню з ТОВ «Антекс», оскільки ДТП сталося з вини його працівника, ОСОБА_4, під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля марки Hyndai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_2., що належить ОСОБА_3, та автомобіля марки ГАЗ-2705, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

У результаті ДТП автомобіль ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у ДТП.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що під час вчинення ДТП ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки у ТОВ «Антекс», яке відмовляється добровільно відшкодувати йому витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При цьому обов'язковими умовами для покладення матеріальної відповідальності за завдану працівником шкоду на роботодавця є доведеність перебування останніх у трудових відносинах та виконання особою, яку визнано винною, у цей час трудових обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У порушення наведених норм та ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України позивач не надав, а суди не навели доказів перебування ТОВ «Антекс» та ОСОБА_4 у трудових відносинах та виконання останнім своїх трудових обов'язків під час вчинення ДТП.

Суди дійшли передчасного висновку про те, що ОСОБА_4 є водієм-експедитором ТОВ «Антекс» з підстав зазначення про це у постанові Ленінського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2014 року, оскільки у цій постанові зазначено ОСОБА_4 як водія-експедитора ТОВ «Пантекс», суди при цьому не вказали про наявність ухвали про виправлення описки у постанові.

Також суди не врахували, що Ленінський районний суд м. Харкова при прийнятті вказаної вище постанови не давав оцінки характеру правовідносин ОСОБА_4 з ТОВ «Антекс», тому наявність між ними трудових відносин, для покладення обов'язку з відшкодування шкоди на роботодавця, позивач має довести за правилами КЗпП України, ЦК України.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали оцінки посиланням ТОВ «Антекс» на те, що ОСОБА_4 не є його працівником (а.с. 50, 99-102) та дійшли передчасного висновку про те, що товариство не заперечує факт перебування з ОСОБА_4 у трудових відносинах, враховуючи відсутність відповідних доказів.

Отже, задовольняючи позов в частині позовних вимог до ТОВ «Антекс», суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення позову до ТОВ «Антекс», судами не встановлені, судові рішення у цій частині не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська