УХВАЛА іменем україни
30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

за участю представника товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» - Семка В.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання умов договору недійсними, відшкодування шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (далі - ТОВ «СК «ВіДі-Страхування»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про визнання умов договору недійсними, відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 січня 2014 року між ним та ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» був укладений договір добровільного страхування автомобіля Ford Fiesta, державний номерний знак НОМЕР_1. Протягом дії договору виникло декілька страхових випадків 19 листопада та 08 грудня 2014 року. Вказав, що свої обов'язки за договором відповідач не виконав по страховому випадку 19 листопада 2014 року та фактично його незаконно примусили, зловживаючи його довірою, написати заяву про відмову від страхового відшкодування. За випадком від 08 грудня 2014 року представник ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» повідомив, що автомобіль буде визнаватись таким, що отримав тотальні пошкодження, та розмір страхового відшкодування буде становити 20 860,70 грн.

Просив суд визнати договір добровільного страхування частково недійсним; визнати такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушують права страхувальника, п. п. 9.6.4, 9.6.5 договору добровільного страхування; зобов'язати ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» виконати договір страхування та виплатити ОСОБА_4 страхову виплату в розмірі 147 860,70 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 20 860,70 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року в частині стягнення сум скасовано та ухвалено нове рішення, яким в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати частково недійсним договір, а саме: такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, п. п. 9.6.4, 9.6.5 даного договору страхування серії АС № 008793 від 23 січня 2014 року, та зобов'язати ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» виконати умови даного договору, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю -доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи страхове відшкодування, суд першої інстанції виходив з розрахунків страхового відшкодування, враховуючи ненадання автомобіля для визначення вартості залишків, право страховика на визначення залишків на онлайн-аукціоні.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд вийшов за межі позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів, про предмет яких не було заявлено позивачем. Залишаючи без змін відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що сторони вільно підписали умови договору страхування і ці умови не суперечать вимогам законодавства.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування за ст. 980 ЦК України можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно із ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до положення ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування»страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Судом установлено, що автомобіль позивача придбаний у кредит на підставі договору № К-5670695 від 23 січня 2014 року за гроші ПАТ «Дельта Банк», який є вигодонабувачем.

23 січня 2014 року між ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_4 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту серії АС № 008793.

За умовами договору страхування передбачено, що за даним договором страхується автомобіль Ford Fiesta, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Даний договір складається зі спеціальної частини, загальної частини договору, додаткові умови та додатки до договору є невід'ємними частинами цього договору страхування та розглядаються страховиком та страхувальником як умови цього договору страхування в цілому.

Договором страхування передбачена франшиза по страховим випадкам: пошкодження за ризиками ДТП, ПДТО, пожежа, стихійні лиха, ВП - 0 % від страхової суми; за ризиком викрадення та у разі конструктивної повної загибелі транспортного засобу - 7 % від страхової суми.

08 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» про настання страхового випадку, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль Ford Fiesta, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автоматична коробка передач, бампер, радіатор, інше.

Пунктом 7.4 договору страхування встановлено, що страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Порядок і умови виплати страхового відшкодування регламентований п. 9 договору.

Статтею 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені ст. 26 Закону України "Про страхування" і ст. 991 ЦК України. Інші підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно з ч. 2 ст. 991 ЦК та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" можуть передбачатися лише у договорі, якщо це не суперечить закону.

Пунктом 9.1 встановлено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого дійсного збитку та зазначеної у договорі страхової суми для кожного предмета договору страхування.

Пунктами 9.6.4, 9.6.5 договору добровільного страхування серії АС № 008793 від 23 січня 2014 року передбачено те, що його сторони домовилися, що у разі конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу більше ніж на 75 % страхове відшкодування визначається в межах страхової суми, зменшеної на величину безумовної франшизи.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» відмовило у виплаті страхового відшкодування, вказавши на п. 9.6.5 вказаного вище договору, посилаючись на те, що для отримання повної страхової суми, зазначеної в даному договорі, необхідно продати пошкоджений автомобіль.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, є немотивованим, доводи сторін та їх заперечення апеляційний суд не перевірив та не спростував, а формально послався на невстановлення судом першої інстанції обставин справи.

Аналізуючи зміст рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що воно не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України. Так, згідно з вимогами ст. 316 ЦПК України у мотивувальній його частині повинно бути викладено мотиви скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносини; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назву, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не надав оцінки або надав неправильну оцінку. У разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Між тим, скасовуючи частково рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення сум, апеляційний суд не звернув уваги на те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надав належної оцінки наявним доказам у справі.

На порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що на порушення вимог ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України суд апеляційної інстанції при перегляді рішення належним чином доводів позивача та заперечень відповідача по суті позовних вимог не перевірив.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк