Справа № 489/7593/15-ц
Номер провадження 2/489/501/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Миколаївської міської ради (далі-відповідач), треті особи - Управління Держгеокадастру у Миколаївському районі Миколаївської області, Друга Миколаївська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 Спадкове майно складалося з 55/100 часток житлового будинку. Однак у видачі свідоцтва на спадщину позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що з виділенням співвласником часток житлового будинку та земельної ділянки в окрему адресу, змінилася частка у власності на будинок та земельну ділянку, що підлягає спадку. Вказує, що фактично на теперішній час спадкодавиці належить цілий житловий будинок та ціла земельна ділянка.

Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 203, 00 кв.м. за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №260/2014 до майна померлої.

Згідно з заповітом від 01.10.1998 ОСОБА_4 заповіла позивачу належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до заяви від 06.06.2014 позивач відмовився від прийняття спадщини за заповітом та прийняв спадщину за законом.

В судовому засіданні встановлено, що спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 складається з 55/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 55/100 часток земельної ділянки АДРЕСА_1.

Згідно з Постановою від 08.12.2015 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що внаслідок виділення часток житлового будинку та земельної ділянки в окрему адресу, змінилась частка у власності на житловий будинок та земельну ділянку, що підлягає спадку. Фактично на даний час спадкодавиці належить цілий житловий будинок та ціла земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу від 22.11.1990 належить 55/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення №1936 від 28.10.2005 частині житлового будинку по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 надано нову адресу: АДРЕСА_1.

Згідно з заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2007 за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку площею 262,63 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно з Довідкою від 27.11.2015 ОСОБА_3 було розроблено Технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку. Цій земельній ділянці присвоєно новий кадастровий номер - :06:003:0003 та видано ОСОБА_3 Державний акт на право власності на земельну ділянку. Правовстановлюючі документи ОСОБА_4 на земельну ділянку, що складає 55/100 частин від земельної ділянки заг. пл. 466 кв. м. окремо не видавались.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 від 23.02.2016 за вказаними параметрами запиту відомості відсутні.

Згідно із ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, й лише у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції від 05.01.2013, яка діяла на час смерті спадкодавця право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", де зазначено, що документами, які підтверджують право власності на земельну ділянку, є зокрема державний акт на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04 "Про практику застосування судами земельного законодавства " З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки, виданої Миколаївським БТІ від 30.10.2015 спадкодавиці на праві власності належить 55/100 частки спірного житлового будинку. Інші 45/100 було виділено в окрему адресу та розроблено відповідну технічну документацію. За таких обставин, у спадкодавиці виникло право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою.

Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та він у встановлений законом строк звернувся з питанням оформлення своїх спадкових прав, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 203 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв