АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1308/16 Головуючий 1 інстанції
Справа № 635/7678/15-ц ОСОБА_1
Категорія : договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

05 жовтня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом , в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2001/0607/71-023 від 07 червня 2007 року в сумі 876863,03 грн., з яких: 773212,91 грн. заборгованість за кредитом та 102650, 13 грн. - за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності ,шляхом визнання за позивачем права власності на вказану квартиру . Та визнати за ПАТ «Дельта Банк » право власності на зазначене іпотечне майно.

Вказані вимоги обґрунтовував тим, що 07 червня 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» ( далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2001/0607/71-023, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 41000,00 доларів США на строк з 07 червня 2007 року до 06 червня 2032 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Представник позивача зазначає, що за умовами вказаного договору відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни передбачений договором.

Представник позивача також зазначає, що в подальшому між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 07 червня 2007 року № 2 від 27 січня 2009 року та № 3 від 23 квітня 2009 року, відповідно до умов яких сторони домовились змінити та встановити нову процентну ставку у розмірі 7,5% річних в період з 26 січня 2009 року до 26 квітня 2009 року та в період з 27 квітня 2009 року до 26 травня 2009 року, відповідно.

03 червня 2009 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався починаючи з 10 липня 2009 року, здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих щомісячних платежів у розмірі 337,98 доларів США.

24 липня 2009 року між Банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились про наступне: відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за період від дати укладення договору кредиту до 24 липня 2009 року; 7% річних за період користування кредитом з 25 липня 2009 року до 09 липня 2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10 липня 2010 року до 09 липня 2011 року; 9,82% річних за період користування кредитом з 10 липня 2011 року до 06 червня 2031 року. Крім того, відповідач зобов'язався починаючи з 10 вересня 2009 року, здійснювати погашення, кредиту та сплачувати проценти за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих платежів у розмірі 276,44 доларів США у чітко визначений термін - 10 числа кожного місяця.

Представник позивача також зазначає, що з метою забезпечення виконання відповідачем грошових зобов»язань за кредитним договором 07.06.2007 року між Банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобов»язань за зазначеним кредитним договором, останній передав в іпотеку вказане вище нерухоме майно.

Позивач також зазначає, що 24 липня 2009 року між Банком та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого позивач набув право вимоги від відповідача повного, належного та реального виконання обов»язків за вказаними договорами.

Як на підставу вказаних вимог, представник позивача, з посиланням на вимоги ст.ст. 1049, ч.2 ст. 1050, ст. 610 ЦК України,ст.ст. 33, 7, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» зазначає ,що ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором (із змінами та доповненнями) належним чином не виконав, про що повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, у зв»язку з чим, станом на 28 липня 2015 року утворилась зазначена вище заборгованість , що є підставою для звернення стягнення на вказане нерухоме майно ( а.с.1-7).

Представником відповідача до суду були надані письмові заперечення, в яких він просив відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Вказані заперечення обґрунтовував тим, що зверненням стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за позивачем права власності порушується вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , оскільки зазначена квартира була куплета відповідачем за кредитні кошти, отримані ним у валюті ( а.с.75-77).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» - задоволений частково.

Суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 07 червня 2007 року у сумі 876 863, 03 грн., звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 07 червня 2007 року, а саме: належну на праві власності відповідачу трикімнатну квартиру № 55, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вулиця Кірова, будинок 2-Г, загальною площею 58,40 кв. м., житловою площею 42,60 кв. м., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на зазначену квартиру .

Суд відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в іншій частині та відклав виконання вказаного рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ухвалене у справі рішення суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки задоволенням позовних вимог позивача відбувся примусовий перехід права власності до Іпотекодержателя та право власності на іпотечне майно перейде до позивача з моменту набрання законної сили рішення суду. Представник відповідача також зазначає, що представником позивача не було надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності у власності відповідача іншого житла.

Представник відповідача також посилається на те, що за умовами договору іпотеки, предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності, а також на те, що за змістом умов договору іпотеки , задоволення вимог шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та судовий захист визначено окремим підпунктом умов іпотечного договору.

Представник відповідача також зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивачем не дотримано строку, передбаченого частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідної письмової вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін. а апеляційну скаргу-без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законності і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та та звертаючи стягнення на предмет іпотеки,шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно- зазначену вище квартиру, в рахунок виниклої у відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 876863,03 грн.,суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем позовних вимог в цій частині.

Відкладаючи виконання вказаного рішення на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції виходив з наявності підстав для такого відкладення виконання рішення суду.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами цей факт не заперечується , що між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» (далі Банк) та відповідачем 07 червня 2007 року було укладено кредитний договір № 2001/0607/71-023В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 07 червня 2007 року № 2001/0607/71-023 за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 41000,00 доларів США на придбання зазначеної вище квартири на строк з 07 червня 2007 року до 06 червня 2032 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни передбачені договором кредиту.

За умовами договору, ОСОБА_5 зобов'язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісячно через касу банку відповідно до Додатку № 1, що є невід'ємною частиною кредитного договору ( а.с 8-12).

В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 07 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 07 червня 2007 року, реєстр № 3589, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру № 55, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Васищеве, вулиця Кірова, будинок 2-Г, загальною площею 58,40 кв. м., житловою площею 42,60 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 07 червня 2007 року реєстр № 3576.

Відповідно до умов вказаного іпотечного договору Іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо на день визначений основним зобов'язанням відповідач не поверне банку суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також у інших випадках передбачених договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу так і процентів)

При настанні зазначених обставин Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання, передбаченого кредитним договором від 07 червня 2007 року та зобов'язань передбачених іпотечним договором від 07 червня 2007 року у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (пункти 10.4, 10 .5 умов договору).

В пунктах 12.3 та 12.3.1. умов договору Іпотеки мається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя ,шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку» ( а.с.32-33).

Судом першої інстанції також встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що між Банком та відповідачем 26 січня 2009 року. укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились змінити розмір процентної ставки та встановити нову процентну ставку за кредитним договором у розмірі 7,5% річних; строк дії нової процентної ставки становить з 26 січня 2009 року до 26 квітня 2009 року включно. Після закінчення вказаного строку процентна ставка за кредитним договором встановлюється у розмірі 9,5% річних без укладання будь-якого додаткового договору до кредитного договору.

23 квітня 2009 року між Банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились змінити розмір процентної ставки та встановити нову процентну ставку за кредитним договором у розмірі 7,5% річних; строк дії нової процентної ставки становить з 27 квітня 2009 року до 26 травня 2009 року включно. Після закінчення вказаного строку процентна ставка за кредитним договором встановлюється у розмірі 9,5% річних без укладання будь-якого додаткового договору до кредитного договору.

03 червня 2009 року між Банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався починаючи з 10 липня 2009 року, здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих платежів у розмірі 337,98 доларів США у чітко встановлений кредитним договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. У випадку невиконання ОСОБА_5 письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у тридцятиденний строк, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язання за цим договором та/або пред'явити позов у відношенні відповідача та задовольнити свої вимоги з будь-якого майна ОСОБА_5

24 липня 2009 року між Банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились про наступне: відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 9,5% річних за період від дати укладення договору кредиту до 24 липня 2009 року включно; 7% річних за період користування кредитом з 25 липня 2009 року до 09 липня 2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10 липня 2010 року до 09 липня 2011 року; 9,82% річних за період користування кредитом з 10 липня 2011 року до 06 червня 2032 року; відповідач зобов'язався починаючи з 10 вересня 2009 року, здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за період користування кредитом, шляхом здійснення фіксованих платежів у розмірі 276,44 доларів США у чітко визначений термін - 10 числа кожного місяця; починаючи з 10 серпня 2010 року - у розмірі 348,69 доларів США та з 10 серпня 2011 року - у розмірі 344,28 доларів США.

21 вересня 2009 року між Банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 6 до кредитного договору від 07 червня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовилися, що у випадку внесення відповідачем коштів для здійснення дострокового погашення частини заборгованості за кредитом або дострокового погашення всієї заборгованості за кредитом, ОСОБА_5 зобов'язався внести грошові кошти для забезпечення сплати банку комісії за дострокове погашення заборгованості за кредитом на рахунок одночасно із перерахуванням суми дострокового погашення кредиту; сума комісії нараховується та сплачується в гривні за курсом НБУ, встановленим на дату здійснення дострокового погашення заборгованості за кредитом.

07 липня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 07 червня 2007 року, сторони домовились про наступне: відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 7% річних за період користування кредитом з 08 липня 2010 року до 09 липня 2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10 липня 2010 року до 09 липня 2011 року; 9,82% річних за період користування кредитом з 10 липня 2011 року до 06 червня 2032 року ( а.с.14-31).

Судом першої інстанції також встановлено. підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем вказана обставина не спростовується, що останній свої зобов'язання за кредитним договором від 07 червня 2007 року (із змінами та доповненнями) належним чином не виконує, та відповідно до розрахунку такої заборгованості станом на 28 липня 2015 року має заборгованість у розмірі 39744,9 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 липня 2015 року становить 876 863,03 гривень, з яких:

заборгованість за кредитом у розмірі 35046,83 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 липня 2015 року становить 773212,91 гривень;

заборгованість за відсотками у розмірі 4698,07 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 28 липня 2015 року становить 103650,13 гривень, з яких : прострочена заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором в за тілом кредиту складає 1041, 28 доларів США,що за курсом НБУ становить 22973, 01 грн. та 4531, 1 доларів США - за відсотками, що за курсом НБУ складає 99966, 36 грн. (а.с.35).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем не заперечується, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором № 2001/0607/71-023 від 07 червня 2007 року та іпотечним договором від 07 червня 2007 року в обсязі та на умовах, що існували у ПАТ «Сведбанк», про що свідчить виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та акт приймання-передачі прав вимоги від 25 травня 2012 року ( а.с.42-45).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати, грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В ст. 1049 ЦК України встановлено, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що також не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Оскільки ж ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобов»язання за зазначеним кредитним договором та на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом , мав прострочену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1041, 28 доларів США , що складає станом на 28.07.2015 року за курсом НБУ 22973, 01 грн. та 4531, 1 доларів США за відсотками, що складає 99966, 36 грн. ( а.с.35 ), яку в період знаходження справи в суді першої інстанції не погасив, то суд прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у позивача права на вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В правовій позиції , висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 грудня 2013 року , при розгляді справи № 6-124 цс13 зазначено, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

В пункті 38 роз»ясень. які містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 1 пунтку 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» Закону та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку»Закону , якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку

В правовій позиції , висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-345 цс15 зазначено, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача , звернувши стягнення на предмет іпотеки-зазначену вище квартиру, шляхом визнання за позивачем на неї права власності в рахунок погашення заборгованості відповідача за зазначеним кредитним договором (зі змінами та доповненнями) в розмірі 876863,03 грн. та відклав виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому ,судова колегія вважає безпідставними доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, посилання як підставу для скасування рішення суду першої інстанції та відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, про недотримання позивачем тридцятиденного строку, передбаченого частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідачу відповідної письмової вимоги, оскільки як свідчать матеріали справи , така вимога була направлена позивачем відповідачу 25.08.2015 року (а.с.36-38), а до суду з зазначеним позовом позивач звернувсь 05 жовтня 2015 року (а.с.1).

Судова колегія також вважає безпідставними , викладені представником відповідача в апеляційній скарзі доводи щодо ненадання позивачем ,в порушення ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , оцінки вартості зазначеного іпотечного майна, як підстави для скасування рішення суду та відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як свідчить оскаржуване відповідачем рішення, суд відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання за ним права власності на предмет іпотеки-зазначену квартиру та звернув на неї стягнення , шляхом визнання за позивачем права власності на неї , відклавши виконання рішення на час дії мораторію.

За змістом ч.2 ст. 37 зазначеного Закону України, ч.3 ст. 334 ЦК України, моментом набуття позивачем права власності на вказану квартиру, є державна реєстрація такого права власності.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержалеля.

Таким чином , обов»язок позивача щодо надання оцінки вартості предмета іпотеки виникає в момент державної реєстрації права власності на таке майно, а не в момент ухвалення судом рішення про звернення на нього стягнення ,шляхом визнання права власності на іпотечне майно.

Інші доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 318, 218 ЦПК колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 , відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2