Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"19" лютого 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором на загальну суму 173501,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.04.2008 року ОСОБА_2 звернувся до Банку «Фінанси та кредит» із заявою на отримання кредиту в розмірі 15000 грн.

15.04.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ Банком «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 31-481/08-ШД про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн. Також 15.04.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ Банком «Фінанси та кредит» було укладено договір поруки № 31-481/08-ШД-П.

Посилаючись на те, що відповідачі істотно порушують кредитні зобовязання, просить стягнути заборгованість в сумі 173501,42 грн., з яких: 20928,30 грн. донарахована заборгованість по відсоткам за користування кредитом в період з 01.12.2010 року по 05.11.2015 рік; 14700,00 грн. донарахована заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом в період з 01.12.2010 року по 05.11.2015 рік; 137873,12 грн. пеня за прострочення повернення відсотків, щомісячної комісії станом на 05.11.2015 року.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В запереченнях на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 вказала, що відповідно до кредитного договору останньою виплатою рахується дата 14.04.2011 року, тому вказана дата є датою закриття рахунку. Однак, 13.01.2011 року Корольовським районним судом було винесено рішення, відповідно до якого зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку виплатити кошти в сумі: 15000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 12708,58 заборгованості по відсоткам, 8400 грн. заборгованості по комісії та 1000грн. - пені, 252 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 371,58 грн. державного мита та органами державної виконавчої служби вказані суми були стягнути в повному обсязі. Також відповідач вказує, що ОСОБА_2 є єдиним годувальником в сім'ї, її сестра пішла вчитись в училище на контрактній формі навчання та стоїть на обліку по захворюванню нирок, потребує щорічного лікування, ОСОБА_4 чотири місяці назад вийшла на роботу та зараз знову вагітна, однак з даною ситуацією аналізи погіршуються (а.с.74-75).

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просили застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. Також, у разі висновку суду про обґрунтованість позову просили зменшити суму пені у зв'язку з тяжким матеріальним становищем.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

15.08.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ Банком «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 31-481/08-ШД про надання в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн. з оплатою по процентній ставці 0,0001 проценту річних. (а.с. 8-9).

Згідно п. 3.2 кредитного договору позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за договором, до 14.04.2011 року. Погашення кредитних ресурсів проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця в строк з 1 по 10 число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262 грн. 50 коп. Зазначена комісійна винагорода банка сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобовязань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору сторони домовились, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами та/або щомісячних комісійних винагород, за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 36 % річних та подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, починаючи з одинадцятого числа місяця, в якому позичальник не сплатив або несвоєчасно сплатив або сплатив не в повному обсязі третій поспіль вищезазначений платіж. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім даного договору. У випадку, якщо протягом наступних 6 місяців після дати початку дії нової процентної ставки, вказаної у даному пункті договору, позичальник здійснив погашення простроченої заборгованості, що виникла у позичальника перед банком за цим договором, та не припустив випадків непогашення або несвоєчасно погашення або погашення не в повному обсязі щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами та/або щомісячної комісійної винагороди, позичальник має право письмово клопотати перед банком про подальше нарахування процентів за процентною ставкою у розмірі, визначеному п.4.1. кредитного договору.

Згідно п.6.1. договору за прострочення повернення кредиту, процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 31-481/08-ШД, 15.04.2008 року було укладено договір поруки № 31-481/08-ШД-П між ОСОБА_4 та ВАТ Банком «Фінанси та кредит» (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 31-481/08-ШД.

Відповідно до заяви на отримання кредиту від 15.04.2008 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 15000 грн. (а.с. 13).

Так, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01.12.2010 року заборгованість позичальника становила 143055 грн. 19 коп. Тому позивач звернувся з позовом до суду та рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку 15000 грн. заборгованості по кредиту, по відсоткам 12708, 58 грн., по комісії 8400 грн. та 1000 грн. пені, а всього 37108,58 грн., 252 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 371,58 грн. державного мита (а.с. 16).

11.02.2011 року Корольовським відділом ДВС Житомирського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з відповідачів зазначених коштів (а.с. 17-18).

02.11.2015 року Богунським відділом ДВС Житомирського МУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним повним виконанням виконавчого документу (а.с. 19).

01.12.2015 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» направило відповідачам вимоги щодо усунення порушень (а.с. 21-22). Відповідно до вказаних вимог станом на 05.11.2015 року заборгованість позичальника складає 173501,42 грн., з яких: 00,00 грн. заборгованість по кредиту; 20928,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 14700,00 грн. заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом; 137873,12 грн. пеня за прострочення повернення відсотків, щомісячної комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2ст.509 ЦК).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2011 року Корольовським районним судом м. Житомира було винесено рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором на загальну суму 37108,58 грн. дане рішення було виконано відповідачами, що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження, однак наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно умов договору від 15.04.2008 року сторони визначили кінцевий строк повернення кредиту (п. 3.2), разом з тим, згідно п. 7.2. договору він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Крім того, з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01. 2011 року вбачається, що сторонами питання про розірвання кредитного договору не ставилося та судом не вирішувалось.

Отже, між сторонами кредитного договору не припинилися правовідносини, а тому банк правомірно нараховував заборгованість по відсоткам, заборгованість по комісії та пеню.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 23.09.2015 року за результатом перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2015р. у справі за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит " про стягнення кредитної заборгованості з солідарних боржників за аналогічних підстав.

Зокрема, в постанові вказується, що виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимоги кредитора, яке виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошових зобов'язань й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору, зокрема простроченої заборгованості за процентами, по комісії, пені (а.с. 54-56).

Разом з тим, суд вважає, що вказана вище заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в межах строку позовної давності, виходячи з періодичності платежів та з урахуванням дати звернення позивача з позовом.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Як вказувалося вище, кредитним договором визначений кінцевий строк повернення кредитних коштів 14.04.2011 року, однак зважаючи на дію договірних правовідносин, наявність непогашеної суми кредиту, позивач продовжував нараховувати щомісячні платежі (проценти, комісію), а також щоденно пеню.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки, представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності понад три роки, а відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 80), суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість по відсоткам та комісії в межах трирічного строку, а пеню в межах річного строку позовної давності, який слід відраховувати з дати звернення позивача з позовом 10.12.2015р. (з урахуванням умов договору щодо сплати процентів, комісії), при цьому суд при розрахунку заборгованості виходить з проведених позивачем розрахунків позовних вимог.

Разом з тим, частиною 3 статі 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги те, що сума основного боргу по кредиту погашена, зважаючи на майновий та сімейний стан відповідачів, враховуючи стан здоров'я відповідача, медичні обставини перебігу вагітності, а також те, що нарахована банком сума пені значно перевищує прострочену заборгованість по кредиту та відсоткам, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦПК України та зменшити суму пені до 1300 грн.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 20127,02 грн., з яких 10427,02грн. проценти (за період грудень 2012 року по серпень 2015 року), 8400грн. комісія (за період грудень 2012 року по серпень 2015 року) , 1300грн. пеня.

При таких обставинах позов підлягає частковому задоволенню.

В задоволенні решти позову слід відмовити у зв'язку з застосуванням строку позовної давності.

Суд не бере до уваги заперечення відповідачів щодо порядку погашення заборгованості при примусовому виконанні рішення суду, оскільки він визначений умовами договору.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, однак сума пені була зменшена судом самостійно, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в межах нижчої ставки встановленої для позовів майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором, а саме:

- 10427,02грн. заборгованості по відсоткам;

- 8400грн. - заборгованості по комісії;

- 1300грн. пені.

Стягнути з з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" по 609грн. витрат зі сплати судового збору з кожного.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович