Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/2186/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалпегіна О.Л.
Провадження № 22-ц/778/567/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «СОЮЗ-ВВ», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Емісія», Товариство з обмеженою відповідальністю агентство цінних паперів «Кредо-Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріф-НР», про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «НВФ «Союз-ВВ», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ТОВ «Гарант Інвест», ТОВ «ФК «Емісія», ТОВ агентство цінних паперів «Кредо-Інвест», ТОВ «Ріф-НР».

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_3 зазначив, що він є учасником ТОВ «НВФ «Союз-ВВ» і володіє 50 % статутного капіталу товариства. Генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» є ОСОБА_7, який 19 квітня 2013 року відчужив 740 700 простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» загальною номінальною вартістю 296 280 грн. фізичній особі ОСОБА_4 Вважає вказаний правочин недійсним, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 98 ЦК України, рішення загальних зборів учасників товариства про відчуження майна товариства на суму, що становить пятдесят і більше відсотків майна товариства, приймається більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Рішення про відчуження майна товариства у вигляді цінних паперів, що становить більше 50 % вартості всього майна товариства, могло бути прийнято виключно загальними зборами учасників товариства, які не проводилися, починаючи з 2009 року. Тому вважає, що генеральний директор ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» не був наділений належним обсягом повноважень відчужувати від імені товариства цінні папери, що становили більше 50 відсотків вартості майна товариства.

У подальшому покупець за оспорюваним правочином ОСОБА_4 відчужив іншій особі частину належних йому цінних паперів. Ця особа, в свою чергу, також відчужила акції колу осіб, яке позивачеві відомо лише приблизно. За даними реєстру власників акцій емітента 333 810 акцій належить ОСОБА_6, тобто він є тією фізичною особою, якій ОСОБА_4 продав частину акцій. Незважаючи на те, що цей акціонер не був стороною оспорюваного правочину, його недобросовісність підтверджується вже тим фактом, що частину своїх акцій він у подальшому продав ОСОБА_5 - дружині генерального директора ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ».

Посилаючись на те, що оспорюваний правочин укладений генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» всупереч приписам ч.2 ст.98 ЦК України і порушує корпоративні права позивача на участь в управлінні товариством та отримання дивідендів, а відповідачі, які придбали акції від особи, яка не мала права їх відчужувати, не набувають права власності на акції, позивач просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 19 квітня 2013 року № БВ 13/0419/2, укладений між ТОВ «Науково-виробнича фірма «СОЮЗ-ВВ» та ОСОБА_4;

- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з рахунку в цінних паперах ОСОБА_4 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 15 649 штук та зарахувати їх на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ»;

-витребувати з чужого недобросовісного незаконного володіння ОСОБА_5 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 344 292 штуки, зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з_рахунку в цінних паперах ОСОБА_5 вказані акції та зарахувати їх на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ»;

- витребувати з чужого недобросовісного незаконного володіння ОСОБА_6 акції прості іменні ПАТ «Світлотехніка» у загальній кількості 333 810 штук, зобов'язати ТОВ «Фондова компанія «Емісія» списати з рахунку в цінних паперах ОСОБА_6 вказані акції і зарахувати їх на рахунок у цінних паперах ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ».

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Неявка представника відповідача ТОВ «НВФ «Союз-ВВ», відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_6, представників третіх осіб ТОВ «ФК «Емісія», ТОВ Агентства цінних паперів «Кредо-Інвест», ТОВ «Ріф-НР», які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у відповідності до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, які прибули до судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Належність вказаного спору до цивільної юрисдикції вбачається з ухвали господарського суду Запорізької області від 16 грудня 2013 року про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку з тим що даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України, яка залишена без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17 червня 2015 року та Постановою Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2015 року (т.2, а.с.89-91, 92-95, 121-122).

Судом встановлено, що протоколом № 1 від 02.03.1998 р. загальних зборів учасників ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» та розпорядженням виконкому Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя від 17.03.1998 № 314 затверджено Статут товариства.

Згідно з п. 4.7 статуту ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» генеральний директор товариства має право, в тому числі, розпоряджатися майном товариства в межах, встановлених зборами учасників товариства, без доручення діяти від імені товариства, здійснювати будь-які угоди та інші юридичні акти.

Вказаним статутом ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» не встановлено обмежень повноважень генерального директора щодо розпорядження майном товариства в залежності від його вартості (т.1, а.с.12-16).

Згідно з Установчим договором учасниками вказаного товариства є позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_7, частки у статутному капіталі цього товариства між вказаними учасниками розподілені порівну, тобто кожному належить по 50 відсотків статутного капіталу товариства (т.1, а.с. 9-11).

Відповідно до Протоколу зборів учасників ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» № 1 від 27.07.2009 року генеральним директором ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» обрано ОСОБА_7 (т.1, а.с.22).

За договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ13/0419/2 від 19 квітня 2013 року ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» в особі директора ОСОБА_7 продало ОСОБА_4, від імені якого діяло ТОВ «РЕГІОНАЛЬНА ФОНДОВА КОМПАНІЯ» 740 700 штук простих іменних акцій ПАТ «Світлотехніка» (т.1, а.с.23-24).

Підставою визнання вказаного правочину недійсним, позивач визначив порушення під час його укладання приписів ч.2 ст.98 ЦК України, а саме відсутності рішення загальних зборів щодо відчуження майна товариства на суму що перевищує пятдесят відсотків майна товариства.

Частинами 1 та 2 ст. 215 ЦК України регламентовано підставу недійсності правочину - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 2 ст. 98 ЦК України рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.ч.2, 4 ст.145 ЦК України передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить:

1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання;

2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу;

3) створення та відкликання виконавчого органу товариства;

4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів;

5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства;

6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника;

7) виключення учасника із товариства;

8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що повноваження виконавчого органу в особі генерального директора ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» не обмежені у статуті товариства, приписи ст.145 ЦК України, які до вказаних правовідносин є спеціальними, не відносять до виключної компетенції загальних зборів учасників з обмеженою відповідальністю погодження або подальшого схвалення правочинів з відчуження майна товариства.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції приписів ч.2 ст.98 ЦК України є неприйнятними з наступних підстав.

Стаття 98 ЦК України міститься в Главі 7 ЦК України «Загальні положення про юридичну особу», а тому є загальною щодо всіх видів товариств, до яких ЦК відносить у статтях 84-86 не лише підприємницькі товариства (господарські товариства та кооперативи), але й непідприємницькі товариства (споживчі товариства, обєднання громадян тощо).

Слід наголосити, що інший порядок передбачений законодавством саме для господарських товариств, як особливого виду товариств, адже спеціальними нормами ЦК України, ГК України, Законів України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства» встановлюються особливості організації діяльності окремих видів господарських товариств, порядок вирішення питань, віднесених до виключної компетенції зборів цих спеціальних видів товариств.

Колегія суддів вважає, що ч. 2 ст. 98 ЦК України є загальною для всіх видів підприємницьких та непідприємницьких товариств, а тому не встановлює виключну компетенцію загальних зборів господарських товариств, для яких ЦК України та спеціальними законами встановлені особливі положення щодо виключної компетенції загальних зборів учасників товариств.

Аналізуючи ч. 4 ст. 145 ЦК України, де окреслюється питання, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів ТОВ, питання про прийняття рішення щодо відчуження майна господарського товариства в переліку немає, але в наведеній статті передбачений невичерпний перелік питань. Отже Статутом господарського товариства може бути встановлено виключне право загальних зборів на прийняття такого рішення.

З огляду на те, що статут ТОВ «НВФ «СОЮЗ-ВВ» (т.1, а.с.12-16) не містить виключного права загальних зборів про прийняття рішення щодо відчуження майна товариства, позовні вимоги про визнання оспорюваного правочину з відчуження майна товариства без згоди загальних зборів обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01 липня 2015 року у справі №3-327гс15 (т.2, а.с.179-181) не спростовують правильності вирішення справи з наступних підстав.

Вказана позивачем правова позиція Верховного Суду України не може бути застосована до спірних правовідносин у цій справі, оскільки спірні правовідносини щодо яких Верховний Суд України її висловив є різними.

Так, зі змісту вказаної постанови Верховного Суду України випливає, що з урахуванням пунктів статуту ТОВ, за якими до виключної компетенції зборів учасників належить, зокрема, укладення угод на відчуження майна товариства, зважаючи на частку позивача у статутному фонді товариства (70%), дає підстави для висновку, що учасник товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Отже, у даному випадку Верховний Суд України погодився із рішеннями судів про задоволення позову учасника товариства про визнання недійсними правочинів вчинених директором товариства всупереч пунктам статуту, а не приписів ч.2 ст.98 ЦК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні вимог про визнання оспорюваного договору недійсним, тому у задоволенні похідних вимог у вигляді реституції (ст.216 ЦК України) та витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.387, 388 ЦК України) також відмовлено правильно.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: