У х в а л а

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргоюОСОБА_3, поданоюпредставником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 230 968,86 доларів США, що станом на 08 квітня 2014 року еквівалентно 2 691 018 грн 18 коп., а також 369 053 грн 58 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 147 635,28 доларів США, заборгованість з відсотків - 83333,58 доларів США, пеня - 147 258 грн 15 коп. та штраф - 221 795 грн 43 коп., а всього 3 060 071 грн 76 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 14 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 190 366,00 доларів США зі сплатою 12,89 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 лютого 2023 року, у забезпечення виконання зобов'язань за яким, між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 08 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 230 968,86 доларів США та 369 053 грн 58 коп., позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задоволено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» та стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 770434/ФЛ від 14 лютого 2008 року в сумі 230 968,86 дол. США, що еквівалентно 2 691 018 грн 18 коп. по курсу 11,651 грн за долар США станом на 08 квітня 2014 року та 369 053 грн 58 коп., яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 147 635,28 дол. США, заборгованості з відсотків 83 333,58 дол. США, а також пені за несвоєчасність виконання зобов'язань у сумі 147 258 грн 15 коп. та штрафу в розмірі 221 795 грн 43 коп., а всього - 3 060 071 грн 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що умисне ухилення позивача від подання експерту оригіналу кредитного договору, без якого неможливо провести експертизу підпису відповідача, позбавляє суд можливості встановити факт укладення кредитного договору з ОСОБА_3, а також встановити факт виникнення у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язань за договорами поруки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, виходив з того, що факт отримання та використання кредитних коштів відповідачем підтверджується крім кредитного договору від 14 лютого 2008 року, в п. 1.2 якого вказано про цільове використання кредиту, яким є проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року земельної ділянки загальною площею 1300,0 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 також і безпосередньо самим договором купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та передачею цієї земельної ділянки ОСОБА_3 в іпотеку банку на підставі договору іпотеки від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ-1.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з копією кредитного договору між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 190 366,00 доларів США зі сплатою 12,89 % річних за весь час користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 лютого 2023 року (а. с. 6-8, т. 1).

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_4, а також між банком та ОСОБА_5 були укладені договори поруки, згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник (а. с. 11-12, т. 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 08 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 230 968,86 доларів США та 369 053 грн 58 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 147 635,28 доларів США, заборгованість з відсотків - 83 333,58 доларів США, пеня - 147 258 грн 15 коп. та штраф - 221 795 грн 43 коп.

У свою чергу ОСОБА_3 заперечував факт укладання зазначеного кредитного договору та звертався до суду з клопотаннями про витребування у банку оригіналу договору для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 13 січня 2015 року витребувано у ПАТ КБ «Надра»оригінал кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ, проте зазначена ухвала суду позивачем виконана не була, з посиланням на те, що оригінал кредитного договору, а також кредитну справу було вилучено працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС України в Дніпропетровській області під час проведення виїмки 23 липня 2010 року та на адресу банку не повернуто.

З копії протоколу виїмки від 23 липня 2010 року вбачається, що у приміщенні філії КБ «Надра» Дніпропетровського РУ для долучення до матеріалів кримінальної справи було вилучено прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою оригінали документів щодо оформлення та видачі коштів за кредитними справами, зокрема, і за справою № 770434/ФЛ від 14 лютого 2008 року на ім'я ОСОБА_3 на 110 аркушах (а. с. 206-210, т. 1).

Разом з тим, згідно з повідомленням Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 22 липня 2015 року № 46/25, матеріали кредитної справи та кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ були передані до ПАТ КБ «Надра» 27 лютого 2014 року за актом прийому-передачі під порядковим № 91 (а. с. 20, 81-84, 110, т. 2).

Крім того, з відповіді начальника СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Бутсанова М.В. вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000116 у 42 томах відсутній оригінал кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ, укладений між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (а. с. 108, т. 2).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Проте задовольняючи позов, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України на вищевказані положення закону уваги не звернув, не встановив усіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, належним чином не перевірив хід фінансових операцій за вказаним кредитним договором, як і не перевірив наявність інших належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів (меморіальний ордер, заява на видачу готівки тощо); не встановив, чи вносив відповідач кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Висновки апеляційного суду про те, що факт отримання та використання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також передачею вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 в іпотеку банку на підставі договору іпотеки від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ-1, без посилання на докази, зібрані й досліджені судом за правилами ст. ст. 60, 212 ЦПК України на підтвердження достовірності цієї обставини, а також за відсутності оригіналів, мають характер припущення, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості за договором від 14 лютого 2008 року № 770434/ФЛ, не оцінивши, при цьому, заяву ОСОБА_5 від 29 січня 20126 року, у якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що він поручителем ніде не виступав та жодного договору поруки не підписував (а. с. 112, т. 2), а матеріали справи такого договору в оригіналі або належним чином завіреної копії не містять.

Таким чином ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович