АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №754/13341/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4921/2016 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
24 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Барановської Л.В., Панченка М.М. при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 18 035,56 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.. Посилається на те, що 14.06.2005 року її колишній чоловік ОСОБА_3 за місцем проживання побив її , в результаті чого вона отримала діагноз: закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку та забій м'яких тканин голови. 07.10.2005р. ОСОБА_3 повторно побив її , заподіявши перелом другого пальця лівої руки. У зв'язку з даними обставинами позивач звернулася до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2014р., кримінальне провадження № 0008529, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.01.2013р., в якому відповідачу було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито, а ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Позивач зазначає, що своїми злочинними діями відповідач завдав їй матеріальні збитки та спричинив моральну шкоду. Внаслідок завданих тілесних пошкоджень вона потребувала лікування, у зв'язку з чим нею було придбано лікарських засобів на суму 17 035,56 грн.. 07.10.2005р. відповідач пошкодив їй шкіряну сумку, вартістю 300 грн., та розірвав шкіряний плащ, вартістю 500 грн.. Крім того, їй заподіяно моральну шкоди в розмірі 50 000 грн., яка полягає в тому, що відповідач будучи працівником СБУ використав свої права для заподіяння їй тілесних пошкоджень і тиску на слідство, внаслідок чого справа затягнулася на 7 років. За час досудового слідства позивач перенесла моральні страждання від несправедливих рішень слідчих, погіршився сон, відновилися хронічні захворювання. Внаслідок отримання у 2005 році травми голови, її загальний стан здоров'я значно погіршився , в результаті чого позивач змушена була постійно витрачати кошти на лікування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 800 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати пов'язані з правовою допомогою в розмірі 3 000 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 929,20 грн.. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзіпредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що позивач не надала жодного допустимого доказу наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача щодо неї, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача та вини останнього. Відповідач ніколи не визнавав свою вину у вчиненні якогось злочину по відношенню до позивачки. Вироку суду про визнання відповідача винним у вчиненні злочину не існує.

В апеляційній скарзіпредставник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить рішення змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За умовами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013р., залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2014р., кримінальне провадження № 0008529 за ч.2 ст. 125 КК України було закрито і звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013р. встановлено, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру в тому, що він в квартирі АДРЕСА_1 на грунті особистої неприязні заподіяв ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження: 14 червня 2005р. - закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку; 7 жовтня 2005 р. - синець у ділянці внутрішньої поверхні лівого стегна в верхній третині і закриту травму другого пальця лівої кисті, що спричинила короткочасний розлад здоров'я. Підозрюваний дав прокурору письмову згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності і в суді таку згоду підтвердив (а.с.15).

Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2014р. встановлено, що 14 червня 2005р. ОСОБА_3, перебуваючи а місцем мешкання в кватирі АДРЕСА_1, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків заподіяв своїй дружині ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. 07 жовтня 2005р., приблизно о 15 год. 00хв., ОСОБА_3, за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних стосунків заподіяв своїй дружині ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми другого пальця лівої кісті, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров'я, та у вигляді синця у ділянці внутрішньої поверхні лівого стегна у верхній третині, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.. Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості, з часу його вчинення минуло понад три роки, перебіг давності не зупинявся та не переривався. Згідно висновку судово-медичної експертизи №180/Е від 05.03.2007 р. при вивченні наданої медичної документації у ОСОБА_5 було виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яка могла утворитися в строк 14.06.2005р. і за обставин, викладених у постанові дізнавача Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, виявлена травма не є небезпечною для життя потерпілої і за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я на строк більше 6, але менше 21 дня. Тривалість наявності симптоматики та лікування потерпілої при визначенні наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень експертом не враховувалися, оскільки вони пов'язані не з самим характером черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, а із супутніми захворюванням. Як убачається зі змісту акту судово-медичного дослідження № 2012/Е, згідно якого дослідження розпочато 01.11.2005 року та закінчено 23.01.2006 року, судово-медичним експертом досліджувалися медичні документи, які стосувалися заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень під час її побиття 07.10.2005 року, до яких відносились: крововиливи на тильній поверхні фаланг другого пальця лівої кисті, на внутрішній поверхні лівого стегна у верхній третині. Тоді ж було зазначено про крайовий перелом основи дистальної фаланги 2-го пальця лівої кисті, який за ступенем тяжкості було віднесено до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. В подальшому при проведенні повторної експертизи за матеріалами кримінальної справи, згідно висновку № 959/е від 04.07.2012 року було встановлено, що у ОСОБА_5 було виявлено закриту травму другого пальця лівої кисті, а саме: синець на тильній поверхні фаланги другого пальця лівої кисті, розрив кортикального шару основи нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я на строк понад 6, але менше 21 доби. Обґрунтовуючи свій висновок експерт зазначив, що в попередній судово - медичній експертизі ушкодження у ділянці другого пальця лівої кисті було вказано як «крайовий» перелом, проте при дослідженні наданої рентгенограми простежується лінія зламу лише у межах кортикального шару, без розповсюдження на власно кісткову тканину, а зрощення такого ушкодження потребує строк, який не перевищує 21 доби. (а.с.202-204).

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт заподіяння відповідачем ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень встановлено вищевказаними судовими рішеннями та не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

За умовами ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Оскільки надані ОСОБА_5 докази на підтвердження того, що вона витратила на придбання ліків та лікування саме внаслідок завдання їй відповідачем тілесних ушкоджень 14 червня 2005 року та 07 жовтня 2005 року коштів у сумі 17 035,56 грн. не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.60 ЦПК України, колегія погоджується з безпідставністю задоволення позовних вимог в цій частині.

Натомість позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 800 гривень за пошкодження сумки та шкіряного плаща підлягають задоволенню, з урахуванням того, що вони підтверджуються відповідним товарознавчим дослідженням, виконаним спеціалістом в області товарознавства ОСОБА_8 (а.с.52-54) та встановленими обставинами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, що не є реабілітуючою обставиною, та зважаючи на тривалість, глибину фізичних і моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для неї у зв'язку із вчиненням по відношенню до неї злочинних дій, колегія вважає обґрунтованим висновок суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Підстав для збільшення розміру моральної шкоди з матеріалів справи не вбачається.

За умовами ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції серії 02ААА № 620988 від 09.11.2015р. за ведення даної цивільної справи в суді адвокату ОСОБА_6 було сплачено 3000 грн. (т.1 а.с.232).

В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт по веденню цивільної справи в суді від 08.02.2016р., в якому зазначено кількість годин, затрачених адвокатом ОСОБА_6 на надання правової допомоги позивачу по справі (т.1 а.с.231), а також як вбачається із журналів судових засідань, ОСОБА_6, будучи представником позивача, особисто брав участь судових засіданнях: 09.11.2015р. з 12.03 год. по 12.25 год., 11.12.2015р. з 11.18 год. по 12.43 год., 18.01.2016р. з 16.04 год. по 17.47 год. та 08.02.2016р. з 14.31 год. по 16.39 год. (т.1 а.с.46-48, 65-66, 215-222,234-238).

Таким чином, доводи ОСОБА_3 про неправомірне стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. спростовуються матеріалами справи, а тому, на думку колегії, безпідставні.

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-