Справа № 473/487/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" лютого 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Вознесенського району (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) - попереднього власника житлового будинку АДРЕСА_1 - про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1700 га для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що за біржовим договором купівлі-продажу від 27.12.2003 року зареєстрованим Вознесенською філією Південної товарної біржі позивач ОСОБА_1 придбав у власника ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1, цей договір визнано дійсним судовим рішенням. Житловий будинок розташований на двох земельних ділянках: площею 0,1700 га для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, які належать відповідачу ОСОБА_2 ( власнику житлового будинку до ОСОБА_4) на підставі Державних актів на право приватної власності на землю.

Посилаючись на те, що внаслідок переходу права власності у 2015 році на житловий будинок до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, представник позивача просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що на час набуття позивачем права власності на житловий будинок у 2003 році законодавством не передбачалося автоматичного переходу до нього права власності на земельну ділянку на якій він розташовувався, такий перехід відбувався на підставі цивільно-правових угод.

Представник Олександрівської селищної ради Вознесенського району в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про вирішення справи на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 та на підставі Державних актів на право приватної власності на землю виданих 16.11.2001 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району є на теперішній час власником двох земельних ділянках: площею 0,1700 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Олександрівської селищної ради та площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку.

Згідно договору купівлі-продажу нотаріально посвідченого 26.11.2003 року зареєстрованого в реєстрі за №1261 відповідач ОСОБА_2 продала вказаний житловий будинок ОСОБА_4, яка право власності на нього зареєструвала 08.12.2003 року в Бюро технічної інвентаризації м. Вознесенська за реєстраційним номером 1535.

27.12.2003 року на Вознесенській філії Південної товарної біржі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_4 і покупцем ОСОБА_1, який зареєстрований Вознесенською філією Південної товарної біржіза реєстраційним номером 01071.

З цього часу земельними ділянками, на яких розташовано житловий будинок, користується позивач ОСОБА_1

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.03.2015 року договір купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано дійсним.

Підставою набуття права власності на спірні земельні ділянки позивач зазначає перехід до нього у 2015 році права власності на розташований на них об'єкт нерухомості.

За загальним правилом дії цивільного законодавства у часі та відповідно до статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотної сили.

Протягом останніх років норми закону, які регулювали підстави та умови набуття права власності на землю у разі відчуження розташованих на ній будівель та споруд, неодноразово змінювались.

З січня 2002 року ці правовідносини були урегульовані статтею 120 Земельного кодексу України, в редакції від 25 жовтня 2001 року, яка передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, відчуження об'єктів нерухомого майна в період з січня 2002 року по 1 січня 2004 року ( введення в дію ЦК України зі статтею 377 цього кодексу) не тягло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами, а передбачало наявність цивільно-правових угод щодо землі ( пункт 18 «г» Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Застосування до правовідносин, які виникли у 2003 році при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку, правил статті 377 ЦК 2003 року та 120 ЗК в редакції на час розгляду спору, суперечить вимогам статті 5 ЦК щодо дії законів у часі. Зазначені норми (ці редакції) на час виникнення спірних правовідносин не діяли.

Таким чином, суд дійшов висновку, що набуття позивачкою права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 27.12.2003 року не є підставою набуття нею права власності на земельні ділянки, на яких воно розташовано, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на те, що власник ділянки ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій щодо ділянки та не оспорювала її права на землю, не можуть бути достатньою підставою визнання за нею цього права судовим рішенням, а також суперечать правилам статті 81 ЗК щодо підстав набуття права власності на землю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209,212 -215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: О.Є.Старжинська