АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5297/16 Справа № 200/5374/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Дніпро

23 червня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Кочкової Н.О., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" від 30.03.2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3. В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" від 30.03.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 стягнуто з боржника на його користь заборгованість за кредитним договором №SAMDN297 від 29.07.2011, який містив застереження про розгляд спірних правовідносин саме в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації "Дніпровський банківський Союз". Рішення третейського суду боржником і досі не виконано, в компетентний суд не оскаржено, що і стало приводом звернення до суду з заявою про видачу виконавчого листа ( а.с.1).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" від 30.03.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено ( а.с.17).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою задовольнити заяву (а.с.20-22).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський Союз" від 30.03.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість в сумі 13195,77 грн. та понесені витрати по справі на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання зазначеного рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3. (а.с.1).

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що справа, по якій ухвалено рішення, не підвідомча третейському суду.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Згідно ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації "Дніпровський банківський Союз", ЗУ «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, відповідно до розяснень, викладених у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-187цс15 споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. ОСОБА_4 регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналізуючи вищезазначені правові норми слід дійти висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Посилання представника банку на те, що у даній справі позивачем є банк, який предявив позов про захист його прав, при цьому відповідач позовних вимог до банку про захист його прав не предявляв, а відтак у суду першої інстанції не було підстав робити висновок про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки відповідно до вищевказаних правових норм, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду, на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність постановленої ухвали і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для її скасування, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-314, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» - відхилити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: