АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді і 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17.07.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNXRRC20900012, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4260,97 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 17.07.2010 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідач ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 20.08.2013 року у розмірі 81183,17 грн., яка складається з: 2089,09 грн. заборгованість за кредитом, 469,15 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1022,70 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 73260,17 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3842,06 грн. штраф (процентна складова). Просили стягнути з ОСОБА_2, на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNXRRC20900012 від 17.07.2008 року у розмірі 71183,17 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до заяви позичальника № DNXRRC20900012 від 17.07.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 4260,97 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 17.07.2010 року.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № DNH4KS35111668 від 13.05.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року.

Позивачем заявлено, що відповідач ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 20.08.2013 року у розмірі 81183,17 грн., яка складається з: 2089,09 грн. заборгованість за кредитом, 469,15 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1022,70 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 73260,17 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3842,06 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск Банком строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до приписів норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Строк дії договору закінчився 17.07.2010 року, позовна давність за даним договором, сплинула 17.07.2013 року. Позивач звернувся до суду із позовом 14.11.2013 року.

Враховуючи вищевказане, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Посилання Банку в апеляційній скарзі на ті обставини, що судом першої інстанції не було взято до уваги досягнення сторонами кредитного договору домовленості про збільшення строку позовної давності до 5 років не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, Апелянт не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача.

При цьому Банком не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 17 липня 2008 року, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника від 17 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доводи Банку про ознайомлення Відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17 липня 2008 року.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Також, апеляційний суд звертає увагу апелянта на ті обставини, що на підтвердження повноважень сторін, відповідальності за невиконання умов договору, а також збільшення строків позовної давності, позивачем було надано до заяви позичальника і Умови надання споживчого кредиту фізичних осіб («Розстрочка») (Стандарт), які були складені ПАТ КБ «ПриватБанк», та які, на думку позивача, разом із заявою позичальника складають кредитний договір (а.с.9-10).

Колегія суддів не може прийняти до уваги ці Умови, оскільки заява позичальника була підписана 17 липня 2008 року із ЗАТ КБ «ПриватБанк», а відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 054809 ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінив найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ці зміни були зареєстровані лише 17 липня 2009 року (а.с. 8-15), тобто вказані вище Умови на час підписання заяви позичальника взагалі не існували.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги позивачем перелічені фактичні обставини справи, викладені ним в позовній заяві, та посилання на норми матеріального права, які на думку позивача порушив суд при ухвалені рішення, тоді як висновок суду про пропуск позовної давності Банком, доводами апеляційної скарги не спростований, а тому судова колегія дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: