Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання розписок такими, ще не укладалися, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 травня 2010 року він надав відповідачу на його прохання в борг гроші в сумі 22 000 евро для його власних потреб із зобов'язанням повернути зазначені кошти до 05 серпня 2010 року. При цьому ОСОБА_5 надав йому власноручно написану ним розписку про отримання коштів. Крім цього, 10 травня 2010 року він надав відповідачу на його прохання додатково в борг ще кошти в сумі 5 500 евро для його власних потреб із зобов'язанням повернути зазначені кошти до 15 серпня 2010 року. У визначені в розписці терміни ОСОБА_5 борг не повернув.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 700 150 грн в рахунок погашення боргу.

ОСОБА_5 заперечуючи проти позову, звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання розписок такими, ще не укладалися.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що договори між сторонами не укладались, грошові кошти він не отримував, а тому вважає правочини недійсними.

Враховуючи викладене, просив визнати розписку від 01 травня 2010 року та розписку без дати про отримання 22 000 евро та 5 500 евро такими, що не укладалися.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 700 150 грн заборгованості за договором позики.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року скасовано в частині стягнення витрат пов'язаних з явкою представника позивача до суду та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суди повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що між позивачем та відповідачем було укладено два договори позики, тобто надані розписки є борговим документом, який містить необхідні дані про позичальника (прізвище, ім'я, по-батькові, номер його паспорта), в розписці є вказівка щодо отримання суми грошових коштів та зобов'язання їх повернути, дійшли правильних та обґрунтованих висновків, що зобов'язання має виконуватись належним чином, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди виходили з того, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсними договорів позики від 05 травня 2010 року та від 10 травня 2010 року, не надано доказів на обґрунтування цих вимог, та не спростовано тих обставин, на які посилався позивач за первісним позовом в своїх позовних вимогах, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу передбачених ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат пов'язаних з явкою представника до суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні стягнення таких витрат.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О. Писана

Г.В.Юровська