Справа № 369/1894/15-ц
Провадження № 2/369/666/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є спадкоємцями за заповітом їхніх померлих батьків.

Мати - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 про що в Книзі реєстрації смертей 06.10.2008р. зроблено відповідний актовий запис за № 19309 (свідоцтво про смерть від 06.10.2008р. серія НОМЕР_1, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві).

Батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6., про що в Книзі реєстрації смертей 10.06.2009р. зроблено відповідний актовий запис за №43 (свідоцтво про смерть від 10.06.2009р. серія НОМЕР_2, видане Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області).

Після смерті їхнього батька - ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне йому, на праві приватної власності майно.

В Першій Київській обласні державній нотаріальній конторі 10 жовтня 2009 року була заведена спадкова справа №528 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6.

ОСОБА_6 23 липня 2008 року склав заповіт на все майно, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, яким все майно заповів у власність своїм дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_9 в рівних долях кожному.

Зазначений заповіт був нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинськог о району Київської області, та було зареєстровано в реєстрі за №184.

Його спадкове майно складається з: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна) площею 0,1302га за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0544га по АДРЕСА_1

Що підтверджується відповіддю Горенської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області від 31.10.2012р. №1631/7, ОСОБА_6 належала на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна) площею 0,1302га за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.0544га по АДРЕСА_1, а також, що згідно записів по господарських книг Горенської сільської ради ОСОБА_6 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1

Позивачі після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у встановлений Законом строк прийняли спадщину шляхом подачі до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, в результаті чого було заведено спадкову справу №528 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_6.

Разом з тим, їхній брат ОСОБА_3 відповідач по даній справі, проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 разом із спадкодавцем, а тому прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, всі правовстановлюючі документи на майно - державні акти на земельні ділянки, документи на будинок, що належали їхнім батькам, зберігалися у будинку, де проживали батьки та брат ОСОБА_3.

Після смерті батьків Відповідач по справі не надав до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Протягом всього часу, з моменту заведення спадкової справи (з жовтня 2009 року) і до теперішнього часу, їхні неодноразові звернення до відповідача з проханням надати їм правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке вони мають право Відповідачем ігнорувалися.

Відповідач своїми діями навмисне перешкоджає їм у здійсненні їхніх прав, як спадкоємців за заповітом, щодо оформлення права власності на спадкове майно.

Крім того, Відповідач фактично не дозволяє користуватися спадковим майном не дає можливості користуватися фізично і фактично будинком та земельними ділянками.

Тому, позивачі звернулися до суду на просили:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для будівництва та з обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна) площею 0,1302га за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна) площею 0,1302га за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті мого ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення особистою селянського господарства площею 0,0544га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0544га по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Згодом, в судовому засіданні представником позивачів було збільшено позовні вимоги, про що через канцелярію суду подано та зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд:

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.1302га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,1302га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,0547га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.0547га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.0310га. що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,0310га. що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Представники позивачів в судове засідання не з'явилися. До суду направили заяву, в якій просили суд розглянути справу у їх відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася. До суду направила заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності та відсутності відповідача.

Також, разом із вказаною заявою представником відповідача було подано письмові пояснення, в яких пояснила, що відповідно до технічного паспорту будинок АДРЕСА_1 побудований в 1973 році.

Згідно правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна від 05.06.1997 року оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводять органи місцевого самоврядування або місцеві державні адміністрації з видачею свідоцтва про право власності. Підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності здійснюється в такому порядку, - власник, що побудував будинок або перебудував чи реконструював його, звертається із заявою до БТІ про проведення технічної інвентаризації, долучивши заяви рішення відповідного органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації про виділення земельної ділянки або дозвіл на перебудову чи реконструювання і акт прийняття об'єкта в експлуатацію, затверджений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації.

БТІ на підставі рішення про затвердження акта прийняття готує свідоцтво про право власності, оформляє його в органі місцевого самоврядування або місцевій державній адміністрації, реєструє, видає власникові.

На заяву відповідача до БТІ було надано рішення реєстратора № 27 від 01.03.2010 року на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», що первинна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не була проведена.

Посилання позивачів на страхові договори, складені ВАТ НАСК "Оранта" з померлим ОСОБА_7 як на доказ, що вказує на право власності на житловий будинок не може враховуватись доказом на тій підставі, що для складання договору страхування на житловий будинок та надвірних будівель достатньо було надати паспорт, де зазначена прописка (реєстрація) за адресою майна, яке страхується. Даний факт підтверджується Договорами страхування ВАТ НАСК "Оранта" з відповідачем - ОСОБА_3, який не є власником житлового будинкуАДРЕСА_1, а лише зареєстрований за вказаною адресою.

Тому, відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб в судове засідання також не з'явилися. До суду також направили заяви про розгляд справи у їх відсутності та розглянути згідно вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивачів підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони по справі, а саме ОСОБА_1 (прізвище якої після реєстрації шлюбу було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, актовий запис № 36, від 11.07.1970 року), ОСОБА_2 (прізвище якої після реєстрації шлюбу було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7, актовий запис № 5731, від 09.12.1978 року) та ОСОБА_3 є дітьми та спадкоємцями померлих батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Їхня мати, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видане відділом реєстрації смерті у м. Києві від 06.10.2008 року, актовий запис № 19309.

Їхній батько, ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року, згідно копії свідоцтва про смерть, яке видане виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10.06.2009 року, актовий запис № 43.

До майна померлого ОСОБА_6 10.10.2009 року, на підставі заяв позивачів Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 528.

Згідно копії спадкової справи вбачається, що померлим за життя було складено заповіт від 23.07.2008 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петровською Тетяною Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за № 184, відповідно до якого ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів у власність своїм дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12 року народження, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в рівних долях кожному.

Як вбачається з матеріалів справи до складу спадкового майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 року, увійшли:

земельна ділянка загальною площею 0,1302 га, що розташована по АДРЕСА_1 Київська область, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

земельна ділянка загальною площею 0,0547 га, що розташована по АДРЕСА_1 Київська область, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

земельна ділянка загальною площею 0,0310 га, що розташована по АДРЕСА_1 Київська область, кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Згідно копії спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_6, спадкова земельна ділянка площею 0,0547 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, та земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер якої НОМЕР_5, цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 зареєстровані та належать на праві приватної власності померлому ОСОБА_6, згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 та на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Горенської сільської ради від 01.12.2004 року.

Спадкова земельна ділянка площею 0,1302 га, кадастровий номер якої НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_6, згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 та на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Горенської сільської ради від 01.2004 року.

Однак, у зв'язку з тим, що на момент звернення позивачів до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом у останніх були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки, державним нотаріусом Грисюк О.В. відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, про що і прийнято відповідні постанови від 04.12.2015 року за № 1654/02-31, 1655/02-31, 1656/02-31, 1657/02-31, 1658/02-31, 1659/02-31, копії яких були залучені судом в судовому засіданні.

Разом з тим, ОСОБА_3, проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 разом із спадкодавцем, тобто вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З матеріалів справи також вбачається, що за життя ОСОБА_6 побудував житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

З метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок, позивачі та відповідач зверталися із заявами до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

Однак, останнім також було відмовлено у їх видачі, оскільки не надано правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, про що державними нотаріусами Золотухіною О.М. та Грисюк О.В. прийнято постанови від 03.03.2012 року № 94/02-31 та від 08.05.2015 року № 530/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Відповідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно знаказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Проте практика розгляду спадкових справ без попереднього звернення спадкоємців у нотаріальну контору та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії склалася в окремих судах усіх областей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Так, з огляду на викладене вбачається, що будівництво вказаного житлового будинку здійснювалося на підставі витягу з протоколу № 6 засідання виконавчого комітету Горенської сільської ради депутатів трудящих від 25.04.1967 року, рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих № 214/17 від 14.05.1970 року «Про відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 під будівництво житлового будинку в с. Горенка», рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 14 сесії 4 скликання від 01.12.2004 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок та передачу їх у приватну власність гр. ОСОБА_6.».

Згідно копії інвентаризаційної справи № 403 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Київська область, рік побудови якого 1970-1973 рр., належить померлому ОСОБА_6.

Згідно копій довідок виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.03.2004 року № 677/7 та від 18.04.2008 року № 899/7 ОСОБА_6 проживав в АДРЕСА_1 та прописаний по Горенській сільській раді, а також являється власником домоволодіння, що розташоване по вказаній адресі.

Крім того, згідно копії облікової картки об'єкта погосподарського обліку головою (власником) домогосподарства в АДРЕСА_1 вказаний ОСОБА_6.

В матеріалах інвентаризаційної справи міститься заява ОСОБА_6 від 11.07.1987 року про реєстрацію основної інвентаризації старого будинку ОСОБА_6 в АДРЕСА_1.

Також, в матеріалах вказаної справи міститься замовлення відповідача № СФ -1000511 від 21.01.2010 року на проведення поточної інвентаризації спадщини, додатком до якого вказано технічний паспорт та запит нотаріуса.

Однак, реєстратором КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області було прийнято рішення № 27 від 01.03.2010 року на підставі ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, про відмову у видачі витягу з реєстру прав власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок не була проведена.

Таким чином, з огляду на те, що виникнення права власності на нерухоме майно, яке було створене та оформлене до набрання чинності ЦК та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не залежало від його державної реєстрації, суд приходить до висновку, що спадкодавцем дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо набуття права власності на житловий будинок, а тому позивачами були надані всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Ч. 1 ст.1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1268, 1269, 1297, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.1302га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,1302га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,0547га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності па 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.0547га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0.0310га. що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,0310га. що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя: Нікушин В.В.