Провадження № 2/712/190/16
Рішення

Іменем України

27 січня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Кончиної О.І.

при секретарі Тимошенко Д.А., Науменко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про виселення ОСОБА_2 з квартири за порушення вимог житлового законодавства й правил співжиття в квартирі, вказуючи, про те, що йому на підставі договору дарування від 03.12.2003 року посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори, належить домоволодіння в частці 51/100, що розташоване за адресою: м.Черкаси, провулок Зв'язківців, 13 Черкаської області. Право власності також підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Черкаське бюро технічної інвентаризації». Але право спільної часткової власності на домоволодіння є формальним, оскільки кожен із співвласників має окремий вхід, подвір'я, надвірні споруди та інше.

В належному домоволодінні зареєстрований його племінник ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з місця проживання та про склад сім'ї, виданою комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» №651 від 09.12.2014 року. Починаючи з березня місяця 2014 року його племінник, який не являється членом почав з його дозволу проживати в належному домоволодінні. Але з того часу з'ясувалось, що останній зловживає спиртними напоями, веде себе агресивно, з даного приводу ним неодноразово викликались правоохоронні органи і як наслідок останній 04.11.2014 року вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, а саме наніс йому згідно з висновком експерта №2494 від 4.12.2014 року наступні тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відповідача по справі було засуджено Соснівським районним судом м. Черкаси 16.08.2015 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області по справі №712/6631/15 від 22.09.2015 року вищевказаний вирок Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без змін.

Відповідно до Акту опитування сусідів комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 24.04.2015 року підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не проводить, вживає спиртні напої, в стані алкогольного сп'яніння веде себе агресивно, спричиняє скандали та бійки, псує майно. Враховуючи наведені обставини їх подальше спільне проживання являється неможливим, однак його неодноразові звернення до відповідача з приводу переїзду до іншого житла останній ніяким чином не реагує, чим грубо порушує його права як власника, що і змусило звернутись до суду з даною позовною заявою з метою захисту порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили суд виселити відповідача з домоволодіння без надання іншого житла та стягнути судові витрати, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про що свідчать поштові конверти які приєднані до матеріалів справи, з заявами та запереченнями до суду не звертався.

Зі згоди представника позивача та позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.3 19 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимогст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 03.12.2003 року посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори, належить 51/100 частка домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Черкаси, провулок Зв'язківців, 13.

В даному житловому будинку крім позивача зареєстрований відповідач ОСОБА_1, який з березня 2014 року веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напитками, агресивно себе поводить щодо позивача, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності, комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не проводить, псує майно , спричиняє скандали та бійки.

Згідно зі ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму. Особи, які вселилися до наймача житлового приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст.116 ЖК України - якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з наступними змінами) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

В судовому засіданні було встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.08.2015 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. На підставі п.2 ч.1 ст.76 КК України зобов'язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та періодично з'являтись для реєстрації в ОКВС.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області по справі №712/6631/15 від 22.09.2015 року вищевказаний вирок Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без змін.

Факт систематичного порушення правил суспільного співжиття, які створюють неможливі умови для проживання ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 в буд. 13 по провулку Звязківців в м. Черкаси підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка пояснила, що за час спільного проживання відповідач постійно вживає спиртні напої, веде себе агресивно, вчиняє скандали, бійки та псує майно, крім того даний факт підтверджується актом опитування сусідів № 7095 від 24.04.2015 року, в якому зазначено що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 комунальні послуги не сплачує, ремонтні роботи не проводить, вживає спиртні напої, в стані алкогольного сп'яніння веде себе агресивно, спричиняє скандали та бійки, псує майно, висновками перевірок по матеріалам ЄО № 5965 від 06.04.2015 , № 7674 від 01.05.2015 року, № 9093 від 22.05.2015 року та іншими матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, у зв'язку з чим до нього були застосовані заходи громадського впливу, які виявилися безрезультатними. В той час, як систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність, виходячи з наведених вище норм закону, є обов'язковою умовою виселення особи в порядку ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки наданими стороною позивача та дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття, не приймає участі в матеріальному забезпеченні будинку, псує жиле приміщення та робить неможливим їх спільне нормальне проживання в помешканні, власником якого є позивач, а застосовані до нього заходи попередження не дали позитивних результатів.

Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації встановлюється законом. А згідно із ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем надано документально підтверджені докази, щодо понесення судових витрат про надання юридичної допомоги адвокатом ОСОБА_4 (квитанцію б/н від 01.10.2015 року на суму 3000,00 грн. та квитанцію № 108 від 01.10.2015 року про сплату судового збору в сумі 487,20 грн.)., які підлягають стягненню з ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 405 ЦК України, ст. 150, 155, 157 ЖК України, ст. 10, 11, 60, 209, 215 -218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з жилого приміщення за адресою по провулку Звязківців, 13 в м. Черкасах без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3487 (три тисячі чотириста вісімдесят сім) грн.,20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня його проголошення, відповідачем у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії

Головуючий: О.І. Кончина