Справа № 161/7185/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/1670/16 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Киці С. І., Данилюк В. А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

01 червня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд розірвати шлюб з відповідачкою, а також усунути перешкоди в користуванні квартирою (а.с. 27).

12 вересня 2016 року позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про доповнення змісту позовних вимог та просив суд розірвати шлюб з відповідачкою, визнати актовий запис про реєстрацію шлюбу недійсним з моменту його укладення, тобто з 15 серпня 2003 року, а також визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому (а.с. 37).

18 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачу ОСОБА_4 подавати позови до суду чи зустрічний позов по будь-яких вимогах до позивача на строк до ухвалення рішення суду в даній справі, а також просив забезпечити позов шляхом звільнення позивача від сплати судового збору з покладенням усіх витрат на відповідача (а.с. 56).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та просила її відхилити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у поданій до суду заяві про забезпечення позову позивач не наводить обґрунтованих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у якийсь спосіб може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також виходив з того, що зазначений позивачем вид забезпечення позову шляхом звільнення позивача від сплати судового збору з покладенням усіх витрат на відповідача не є способом забезпечення, визначений законом, і, крім того, позовна заява прийнята судом без сплати позивачем судового збору.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частина 3 сатті 151 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначений позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві подавати позови у суди чи зустрічний позов по будь-яких вимогах до позивача не передбачений Цивільним процесуальним кодексом України і такий вид забезпечення позову не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді