Справа № 212/6083/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря Більченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Криворізька Теплоцентраль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

27 липня 2015 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до Державного підприємства «Криворізька Теплоцентраль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

01 вересня 2015 року позивач ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, в якій в обґрунтування позову зазначила, що позивач пропрацювала в Державному підприємстві «Криворізька теплоцентраль» 2 роки, з 16.05.2013 року по 30.06.2015 року на посаді комірника - робоче місце інваліда 3-ї групи.

Наказом №191к від 30.06.2015р. позивача звільнено з посади за станом здоров'я, відповідно до п.2ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним з наступних підстав:

Позивачу було встановлену 2-гу групу інвалідності без заборони працювати. У довідці до акту огляду МСЕК, серія 12ААА № 063283 від 25.06.2015р. та в Індивідуальній програмі реабілітації інваліда №664 від 25.06.2015р. зазначено протипоказані позивачу за станом здоров'я умови праці.

Відповідачем порушено норми ч.2 ст.40 КЗпП України, оскільки звільнення по п.2 ст.40 КЗпП України допускається лише при відсутності можливості переведення працівника на іншу роботу. При звільненні позивачу не було запропоновано ніякої іншої роботи відповідно до висновку МСЕК про умови та характер праці.Звільнення працівника по п.2ст.40 КЗпП України відповідно до вимог ст.43 КЗпП України потребує попередньої згоди профспілкового органу підприємства, оскільки позивач є членом профспілкового комітету ДП «Криворізька теплоцентраль».Відповідач не звертався з відповідним поданням, хоча такий порядок передбачений чинним законодавством України.

Щодо подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником, то воно повинно розглядатись в п'ятнадцятиденний термін. У трьох денний термін після прийняття рішення профспілковий комітет повинен у письмовій формі повідомити роботодавця.Тобто, профком має загалом вісімнадцять днів для розгляду подання роботодавця та оформлення відповідного рішення.

Незаконним звільненням була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та душевних переживаннях з приводунесправедливого відношення до позивача з боку посадових осіб відповідача, що негативно позначилося на стані здоров'я позивача: позивачу доводилося неодноразово звертатися за медичною допомогою до сімейного лікаря з приводу погіршення перебігу хронічних захворювань та викликати «швидку» допомогу. Позивач не спала ночами, та з'явився сильний головний біль, виникла біль у серці, підвищився артеріальний тиск.

Крім того, позивач втратила основне джерело мого існування. Своїми незаконними діями відповідач поставив позивача на межу виживання, оскільки не має коштів на придбання ліків. Продуктів харчування, одягу. Сплату комунальних послуг. Звільняючи з роботи відповідач знав, що підприємство має заборгованість по сплаті страхових внесків і це слугуватиме перепоною для нарахування належної мені допомоги на випадок безробіття та перерахунку пенсії у зв'язку зі зміною групи інвалідності.Пенсія позивача по інвалідності у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, унеможливлює активне лікування, рекомендоване МСЕК.

Це викликає у позивача невпевненість у завтрашньому дні, значні переживання стосовно свого здоров'я та здоров'я моєї старенької мами, яка проживає разом зі мною. Отримує пенсію 1500 грн. і якій позивач не в змозі допомогти матеріально.Своєї сім'ї позивач не має.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить суд:

-Поновити позивача на роботі, працевлаштувавши відповідно до медичнихрекомендацій МСЕК про умови та характер праці.

Стягнути з ДП «Криворізька теплоцентраль» на користь позивача середній заробітокза час вимушеного прогулу з 30.06.2015року по день поновлення на роботі;

-Стягнути з ДП «Криворізька теплоцентраль» на позивача користь п'ять тисяч гривеньморальної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, представник позивача позов підтримали послались на обставини, що зазначенні в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, послався на обставини, що зазначенні в запереченнях на позовну заяву.

Суд зазначає, що справа неодноразово відкладалась, в судовому засіданні оголошувались перерви, як за клопотанням позивача, представника позивача та представника відповідача, у звязку хворобою, зайнятістю в інших судових процесах, виклик свідків та погодними умовами, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом було роз'яснено позивачу, представнику позивача право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

Позивач, представник позивача судових засіданнях відмовилися надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Представник відповідача в судових засіданнях відмовився надати судові додаткові докази, просив суд розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи.

Судом встановлено, що з позивач ОСОБА_2 16 травня 2013 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» та в подальшому працювала комірником в службі електротехнічного господарства.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією №59 вію 25 червня 2015 року, серія 12 ААА, №063283, ОСОБА_2, протипоказана важка фізична праця, робота несприятливих метеоумовах, умовах загазованості,, запилення, дії токсичних речовин, без нічних змін.

Судом встановлено, що з позивача ОСОБА_2, відповідно до наказу №191-к від 30 червня 2015 року, звільнено з роботи за станом здоровя ст.40 п.2 КЗпП України, довідка МСЕК 12 ААА №063283.

В судовому засіданні судом встановлено, що сторони по справі не надали судові належних доказів, що позивач ОСОБА_2 отримує допомогу по безробіттю або працевлаштована на менш оплачуваній роботі.

Судом встановлено, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_2 складає 182 гривні 86 копійок, що підтверджується довідкою від 06 серпня 2015 року №3-7/06, що міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Протоколу №2 від 03 серпня 2015 року, засідання профспілкового комітету ДП «Криворізька теплоцентраль», підтримано рішення адміністрації відносно обставин та порядку звільнення ОСОБА_2, комірника електрогосподарства.

Відповідно до статті 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ потребу і строки тимчасового переведення працівника у зв'язку з хворобою на іншу роботу в установленому порядку визначає лікар або комісія лікарів і їхні висновки, як органів медико-соціальної експертизи, є обов'язковими для власників та адміністрації підприємств. Відмова працівника від тимчасового переведення на іншу роботу, призначену згідно з медичним висновком, не може кваліфікуватися як порушення трудової дисципліни. Але оскільки при цьому виявляється невідповідність працівника посаді, яку він обіймає, чи виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, такого працівника можна звільнити за пунктом 2 статті 40 КЗпП.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

З аналізу наведеного вбачається, якщо виникає трудовий спір, то посилання роботодавця на неможливість перевести на іншу роботу через те, що її нема, чи з інших причин не має братися до уваги, оскільки ні частина перша статті 170 КЗпП України, ні стаття 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ не пов'язують обов'язок роботодавця з його можливостями щодо переведення працівника на іншу, легшу, роботу. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров'я переведення на іншу, легшу, роботу.

У разі виявленої невідповідності працівників займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити їх можна лише якщо вони відмовляються від переведення на іншу, легшу роботу, тоді як звільнення інших працівників з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо їх перевести на іншу роботу, оскільки такої нема, чи в разі відмови працівників від такого переведення.

Судом встановлено, що сторони по справі не надали судові належних та допустимих доказів, що позивач по справі відмовилась бути переведеною на іншу, легшу роботу.

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця установлено ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.99 р. № 1045-XIV (далі Закон № 1045) і ст. 43 КЗпП. У випадках, передбачених законодавством про працю, роботодавець для одержання згоди на розірвання з працівником трудового договору має внести до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, відповідне обґрунтоване письмове подання. Виборний орган профспілки розглядає це подання відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1045 та ч. 2 ст. 43 КЗпП у 15-денний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд подання відкладається до наступного засідання у межах вищезазначеного 15-денного строку. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

В судовому засіданні судом встановлено, що рішення профспілкового комітету на дату звільнення ОСОБА_2 не приймалось, а було прийнято під час розгляду справи в суді.

Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Крім того, положеннями розділу ІІІ наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права ( наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору ( статті 3,4,11,31 ЦПК України).

Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь - яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивача.

Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу таки було завдано моральної шкоди у вигляді порушення нормальних життєвих зв'язків через втрату основного джерела доходів, необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, однак вказаний позивачем розмір відшкодування в достатній мірі не обґрунтований і завищений та суд вважає достатнім розмір відшкодування в сума 1000 грн., яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши дану позовну вимогу частково. Обґрунтовуючи суму моральної шкоди суд враховує характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, оскільки судом зясовано наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача по незаконному звільненню позивача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наданні докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про поновлення на роботі відповідно до медичних рекомендацій МСЕК про умови та характер праці підлягають частковому задоволенню, позивачка має бути поновлення на попередній роботі за професією, посадою з якої ії звільнили, що буде відповідати вимогам частини 1 статті КЗпП України, так як звільнення позивача було проведено всупереч закону, що встановлено судом.

Суд дістається висновку, що з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (ідентифікаційний код 00130850) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, потрібно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 33646 (тридцять три тисячі шістсот сорок шість) гривень 24 копійки без урахування обовязкових утримань, що становить середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та дати винесення судом рішення по справі.

Враховуючи наданні докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» суми грошових коштів в розмірі 5000 гривень підлягають частковому задоволенню, враховуючи принцип розумності та справедливості та обґрунтування, що викладенні і рішенні суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у 1653 гривні 20 копійок. Враховуючи кількість позовних вимог позивача немайнового характеру та майнову вимогу майнового характеру, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 червня 2015 року на роботі у якості комірника служби електрогосподарства на Державному підприємстві «Криворізька теплоцентраль» (ідентифікаційний код 00130850).

Стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (ідентифікаційний код 00130850) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 33646 (тридцять три тисячі шістсот сорок шість) гривень 24 копійки без урахування обовязкових утримань.

Стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (ідентифікаційний код 00130850) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму грошових коштів в розмірі 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судовий збір в сумі 1653 гривні 20 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30 червня 2015 року на роботі у якості комірника служби електрогосподарства на Державному підприємстві «Криворізька теплоцентраль» (ідентифікаційний код 00130850), допустити до негайного виконання, на підставі статті 367 Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 березня 2016 року.

Суддя: Р. В. Дехта