Справа № 373/2851/15-ц Головуючий у І інстанції Колодко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/1906/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 6 22.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

03.11.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що 07 грудня 2005 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф., реєстровий № 4229, на підставі якого позивач набув будинок у власність.

Будинок знаходиться за вказаною адресою на земельній ділянці площею 0,1746 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, на яку станом на момент відчуження у відповідачів правоустановчих документів не було. 01.11.2011 року на вказану земельну ділянку виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2.

Позивач просив визнати даний державний акт недійсним та визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, оскільки стаття 120 ЗК України, яка була чинною на час виникнення правовідносин, передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об'єкт. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що переребуває у власності (користуванні) іншої особи, переходить право власності (користування) або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1746 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в селі Гребля Переяслав-Хмельницького району Київської області, серії НОМЕР_1, виданий та зареєстрований 01.11.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03381, на ім'я ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1746 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в селі Гребля Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2005 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку будинку АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф., реєстровий № 4229, на підставі якого позивач набув будинок у власність. Відповідачам, як продавцям будинку, останній належав на праві власності на підставі Свідотцв про право власності на спадщину за законом від 29.11.2005 року.

Відповідно до Свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 29.11.2005 року відповідачі також успадкували і земельну ділянку під цим будинком площею 0,1746 га. Державний акт на право власності на дану земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 01.11.2011 року на ім'я відповідача ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2.

Установивши вказані обставини, суд задовольнив позов, обгрунтовуючи свій висновок ст. 120 ЗК України.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, вимогам положення ст. 120 ЗК України, яка передбачає, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об'єкт. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що переребуває у власності (користуванні) іншої особи, переходить право власності (користування) або її частину, на якій вони розміщені, без зміні її цільового призначення.

Проте при ухваленні рішення суд не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами у суді першої інстанції було зроблено заяву про застосування до вказаних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Згідно статтей 257, 261 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і початок її перебігу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі до винесення рішення, є підставою для відмови у позові. У пункті 1.3 договору купівлі-продажу будинку зазначено, що право власності продавця підтверджено Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом.

Таким чином позивачу на час укладення договору було відомо на якій підставі відповідачі набули право на відчужений будинок.

Вбачається, що на підставі Свідоцтв про право власності на спадщину відповідачі набули право власності і на земеньну ділянку, але відповідно ст. 125 ЗК України право власності на неї у них не виникло, оскільки право власності на земельну ділянку посвідчуються держактом.

Таким чином загальновідомим є той факт, що без держакту перехід прав на земельну ділянку станом на час укладення договору купівлі-продажу відбутися не міг.

Договором купівлі-продажу будинку питання переходу права на земельну ділянку не обумовлювалося, проте такий об'єкт нерухомості як будинок нерозривно пов'язаний із землею, на якій він розташований, а про підстави набуття права на будинок позивачу було відомо, не цікавитися про земельну ділянку та про її цільове призначення він не міг, при цьому, що підстави набуття на земельну ділянку у відповідачів ті самі.

Заперечуючи проти позову відповідачі пояснюють, що при укладенні договору купівлі-продажу між сторонами була досягнута домовленість про продаж позивачу земельної ділянки під будинком після одержання ними Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Обгрунтованість таких заперечень пояснюється тим, що земельна ділянка має цінність для відповідачів, в тому числі, у грошовому еквіваленті.

Про намір продажу землі свідчать також дії відповідача, направлені на виготовлення технічної документації із землеустрою для одержання держакту, які носять довготривалий характер, а перехід права на земельну ділянку позивача відповідно до ст. 120 ЗК України передбачає безальтернативний порядок позбавлення відповідача прав на земельну ділянку. При цьому протягом тривалого часу з 07 грудня 2005 року по день звернення до суду позивач питань щодо оспорнення земельної ділянки не порушував та обгрунтовуючи позовні вимоги ст. 120 ЗК України посилався на те, що право, яке порушено в нього виникло з моменту укладення договору купівлі-продажу будинку.

Враховуючи вказані обставини та пояснення щодо них відповідачів, суд прийшов до висновку, що позивач міг знати про виникнення у відповідача 01.11.2011 року права власності на земельну ділянку відповідно до держакту, тому з цього часу і почався перебіг строку позовної давності, коли позивач міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

Отже 01.11.2014 року сплив строк позовної давності в той час як позов поданий 03.11.2015 року.

Не перевіривши заяву відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду поза увагою суду залишилося те, що у разі обгрунтованості позову, але пропуску строку позовної давності звернення до суду відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови у позові за поданою до винесення рішення відповідачами заяви про це.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді