АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6564/15-ц 22-ц/774/730/К/16
Справа № 213/6564/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/730/К/16 Демиденко Ю.Ю. Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Доценко Тетяни Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Північний ГЗК») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 30.10.2014 року йому встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50%, з 06 жовтня 2014 року, безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Північний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 243000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди - 30000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Північний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Зокрема, на думку апелянта, судом не враховано, що позивач з власної волі протягом 14 років 2 місяців виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства.

Також, представник відповідача вважає, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки технологічно неможливо в повному обсязі усунути небезпечні і шкідливі фактори для здоров'я працівників, про що відповідач повідомляв відповідні державні органи.

На думку представника ПАТ «Північний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ.

Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також є завищеним.

Також представник відповідача вказує, що судом було неправильно визначено розмір судового збору, який стягнуто з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5,працюючи в період з 06 серпня 1971 року по 29 липня 1994 року та з 13 червня 2000 року по 31 жовтня 2014 року, в шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, слюсарем-авторемонтником, старшим майстром контролером цеху автотранспорту, механіком транспортної колони, помічником машиніста бурової установки у кар'єрі на Північному гірничозбагачувальному комбінаті, правонаступником якого є ПАТ «Північний ГЗК», отримав професійне захворювання. (а.с.6-9)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини, протокол №1182/538 від 15 липня 2014 року у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії зальних вібрацій з периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з полірадикулярним синдромом з помірними статико-динамічними порушеннями, больовим і м'язово-тонічним синдромами; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеню. (а.с.17)

Згідно Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 26 серпня 2014 року причиною зазначеного професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (вібрація технологічна, коректований еквівалентний рівень в дБ: 97 при гранично допустимому 92; підвищені параметри аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду пилу від 10% до 70% - до 6,0 м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3), внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень режимів експлуатації бурових установок, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працювала хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.11-14)

Висновком МСЕК від 30.10.2014 року (а.с.15) ОСОБА_5первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50%, з 06 жовтня 2014 року безстроково.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 26 серпня 2014 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_5, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 14 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Північний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання, оскільки технологічно неможливо в повному обсязі усунути небезпечні і шкідливі фактори для здоров'я працівників, про що відповідач повідомляв відповідні державні органи.

Спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, так як матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_5 в результаті ушкодження здоров'я, моральної шкоди й без висновку відповідних медичних установ, зокрема МСЕК.

Посилання представника ПАТ «Північний ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом 14 років 2 місяців виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів саме у ПАТ «Північний ГЗК», відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також є завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Однак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не дотримався норм ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, якою визначено, що за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Отже, на думку колегії суддів, розмір судового збору, стягнутого судом першої інстанції з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави, необхідно зменшити з 551,20 грн. до 487,20 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Північний ГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вирішення питання про визначення розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави має бути змінено, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦК України, зменшивши його з 551,20 грн. до 487,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2016 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, зменшивши його з 551,20 грн. до 487,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів