1Справа № 335/6760/16-ц 2/335/1543/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Однак, на даний час він позбавлений можливості розпоряджатись належним йому майном у зв'язку із його обтяженням на підставі постанови ДВС № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 року в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу. На даний час виконавче провадження є закінченим, а архівне виконавче провадження - знищеним. Посилаючись на вимоги статтей 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 1, 60 Закону України «Про виконавче провадження», просив зняти арешт, накладений на вказану частину квартири на підставі постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що позивач має заборгованість по аліментам, з приводу чого відповідач подала до суду відповідний позов про її стягнення. Провадження у тій справі ще не відкрито. Просили у позові відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Компанієць І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 49, та 1/3 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Компанієць І.Ю та зареєстрованого в реєстрі за № 273 (арк. справи 8, 9).

З листа Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 15.07.2016 № 1/9 на виконання ухвали суду від 30.06.2016 випливає, що детально ідентифікувати постанову про накладення арешту № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 р. не виявилось можливим, у зв'язку із тим, що даний арешт накладено ДВС через Третю Запорізьку державну нотаріальну контору. На даний час виконавче провадження є закінченим, а архівне виконавче провадження - знищеним.

Судом з метою з'ясування підстав накладення арешту на майно позивача ухвалою суду від 26 липня 2016 р. витребувано з Третьої Запорізької державної нотаріальної контори відповідну інформацію.

На виконання ухвали суду від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія постанови державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 р., за якою було накладено арешт та заборону здійснення відчуження на 1/3 частину вказаної квартири, що належить позивачу, в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу.

Вказаний арешт зареєстрований 06 червня 2005 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2016 № 64639231.

Судом встановлено, що на виконанні в Орджонікідзевському відділі ДВС перебувало два виконавчих провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Арешт накладено в межах ВП № 8978377, яке закінчено 30.06.2011 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, інформації щодо наявності підстав відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» для залишення майна під арештом Відділ ДВС не має, у зв'язку зі знищенням виконавчого провадження.

Крім того, на виконанні у вказаному Відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 27739606 про стягнення аліментів, яке було також закінчено 05.12.2014.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 р. у справі № 6-26цс13, яка є обов'язковою для суду (частина друга статті 214, стаття 360-7 ЦПК України), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено судом, 1/3 частина квартири, власником якої є позивач, на яку накладено арешт, перешкоджає позивачеві в реалізації його права розпорядження вказаною часткою квартири. При цьому, підстав для збереження арешту цього майна за закінченим виконавчим провадженням відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» судом не встановлено.

Та обставина, що позивач має непогашену заборгованість за аліментами, внаслідок чого відповідач подала позов до суду про її стягнення, не посвідчує відсутність підстав для скасування арешту майна. Крім того, ОСОБА_3 не позбавлена права подати заяву про забезпечення її позову про стягнення заборгованості до суду, який здійснює розгляд справи.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для звільнення майна, що належить позивачу, з-під арешту, накладеного постановою Відділу ДВС № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 року., з огляду на що задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити з під-арешту 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, накладеного постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № 1196/10, АМ № 612068 від 1 червня 2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 жовтня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2016 року.

Суддя А.В. Шалагінова