Справа № 202/8877/15-ц
Провадження № 2/0202/493/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі у розмірі 136330 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 грудня 2010 року між сторонами було укладено договори позики у формі розписки, у відповідності до якої позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 5400 доларів США та 7000 грн. Розписка не містить кінцевої дати повернення боргу, при цьому всі вказані кошти відповідач зобовязалась повернути за першою вимогою позивача. 08 липня 2015 року позивач надіслала відповідачу лист-претензію з вимогою повернення заборгованості по розписці. Однак відповідач відмовилась її отримувати, що підтверджується позначкою на поштовому відправленні. Крім того, на неодноразові усні вимоги щодо повернення боргу відповідач також не реагує та ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2010 року між ОСОБА_1М та ОСОБА_2 був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5400 доларів США та 7000 грн. Відповідно до умов договору всі вказані кошти відповідач зобовязалась повернути за першою вимогою позивача.

Позивач свої зобов'язання за вищезазначеними договорами позики виконала, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договором, що підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

08 липня 2015 року позивач надіслала відповідачу лист-претензію з вимогою повернення заборгованості по розписці в 30 денний термін з моменту отримання претензії. Однак відповідач відмовилась її отримувати, що підтверджується позначкою на поштовому відправленні (а.с. 6-7)

Станом на день розгляду справи інформація щодо сплати відповідачем суми заборгованості за розпискою від 05 грудня 2010 року суду не надана.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на 25 листопада 2015 року 1 долар США дорівнює 23,95 українським гривням.

Таким чином заборгованість по розписці від 05 грудня 2010 року складає 136330 грн. (5400 доларів США * 23,95) + 7000 грн.)

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 грудня 2010 року у розмірі 136330 (стотридцять шість тисяч триста тридцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1363 (одна тисяча триста шістдесят три) грн. 30 коп.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин