Справа № 522/5264/16-ц
Провадження 4-с/522/98/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 28.03.2016 року звернувся ОСОБА_1 із зазначеною скаргою, вказуючи, що державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №522/20711/15-ц, виданим 05.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 727,50 грн.. У звязку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів 11.03.2016 року державним виконавцем було прийнято постанову про арешт всього рухомого майна боржника, 18.03.2016 року постанову про оголошення розшуку транспортного засобу Skoda Fabia 2005 року, білого кольору, д/н НОМЕР_1, зареєстрованого на імя боржника. Заявник зазначає, що йому не було відомо про відкриття провадження та про наявність рішення суду, однак в подальшому заборгованість за аліментами сплатив. Зважаючи на викладене, заявник просить визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у неналежному повідомленні про здійснення процесуальних дій; скасувати зазначену постанову державного виконавця та зобовязати Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягають у винесенні постанови від 18.03.2016 року про оголошення розшуку транспортного засобу.

Заявник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 надала заяву про розгляд скарги за її відсутності, проти задоволення скарги заперечувала, зазначаючи, що вчинені нею дії відповідають вимогам законодавства.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 05.01.2016 року видано виконавчий лист у справі №522/20711/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 727,5 грн. щомісячно, з 05.10.2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25.09.2025 року.

Постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 26.01.2016 року відкрито виконавче провадження №49947594.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Разом з тим, оскільки по своїй суті аліменти є періодичними платежами, слід керуватись ч. 4 зазначеної статті, згідно якої, у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

З наданої до суду копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем, з дотриманням вимог законодавства, 26.01.2016 року направлено на адресу боржника постанову про відкриття провадження, тож суд відхиляє посилання заявника на незнання ним про факт відкриття провадження. Враховуючи положення ч.1 ст. 31 боржник вважається належно повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що і було виконано державним виконавцем.

До того ж, суд спростовує посилання заявника на незнання ним про наявність судового рішення щодо стягнення аліментів, оскільки з тексту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2015 року встановлена присутність ОСОБА_1 в судовому засідання.

24.02.2016 року державним виконавцем на адресу боржника відправлено виклик, однак, всупереч вимог ч. 6 ст. 12 Закону, останній не зявився на виклик, що не оспорюється і заявником.

Згідно ч.3 ст. 20 Закону у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Зазначеному праву стягувача кореспондує і право державного виконавця, передбачене ч. 3 ст. 11 Закону накладати арешт на майно боржника.

Судом встановлено, що 03.03.2016 року стягувач звернувся до державного виконавця з заявою про накладення арешту на рухоме майно боржника та оголошення розшуку транспортного засобу Skoda Fabia 2005 року, білого кольору, д/н НОМЕР_1, зареєстрованого на імя боржника.

Суд зазначає, що, виходячи з аналізу ч.3 ст. 20 Закону право стягувача на заявлення клопотання про арешт майна боржника не обмежується самим лише моментом звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження та передбачає таку можливість протягом всього часу здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи положення ст. 30 Закону, оскільки рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Отже, з дотриманням зазначених вимог законодавства, державним виконавцем 11.03.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме майно боржника в межах суми стягнення. 18.03.2016 року постановою державного виконавця оголошено розшук майна боржника - транспортного засобу Skoda Fabia 2005 року, білого кольору, д/н НОМЕР_1.

Факт невиконання обовязку зі сплати аліментів підтверджується і заявником. Судом встановлено, що 14.03.2016 року боржником частково виконано обовязок з виплати аліментів, що підтверджується квитанцією №ПН5305 в розмірі 1000 грн. 15.03.2016 року боржник звернувся до державного виконавця з заявою про розстрочення заборгованості, однак, згідно ст. 36 Закону та ст. 373 ЦПК України зазначене питання вирішується судом, який видав виконавчий документ. В подальшому боржником також не виконувався обовязок зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, яка станом на 01.06.2016 року складає 4 719,50 грн. Однак, станом на 25.07.2016 року заборгованість погашено.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях державного виконавця відсутні ознаки порушення законодавства, а факт погашення боржником заборгованості по виплаті аліментів не є підставою для скасування заходів забезпечення виконавчого провадження, враховуючи природу аліментних зобовязань, а також можливість невиконання рішення суду про стягнення аліментів в майбутньому.

Разом з тим, суд зазначає, що за відсутності підстав для скасування арешту та розшуку транспортного засобу в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, та враховуючи положення ст. 60 Закону, заявник має право звернутись з заявою про зняття арешту в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 386, 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Тарасов

13.10.2016