АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_4 України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

04 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобовязати відповідача надати інформацію, а саме: повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.08.2008 року про конвертацію валюти в сумі 36599,86дол. США від заявника через банк і купівлю української гривні; повідомити чи направлялась заявка від 15.08.2008 року про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти в сумі 36599,86дол. США від позичальника через банк на купівлю української гривні; якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти, то просив вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 36599,86дол. США кредитних коштів; надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та /або платіжних доручень на оплату 36599,86дол.США на споживчі цілі; надати наступні розрахунки: суму погашеного кредиту, суму нарахованих відсотків (комісії), суму сплачених відсотків (комісії), суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.08.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. 26.08.2015 року позивач та його представник надіслали запит до банку стосовно надання інформації, проте відповіді не отримали на цей запит.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обємі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (до зміни найменування в 2009 року банк був ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту № HEH2GK. Дані обставини визнані сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 26.08.2015 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про надання інформації стосовно ОСОБА_2, а саме, просив повідомити: чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направить правові підстави такої передачі; надати інформацію про суму погашеного кредиту, нарахованих відсотків (комісії), сплачених відсотків (комісії), нарахованих ( з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; надати положення ( інструкцію) про кредитування, що діяло на час підписання спірного правочину 15.08.2008 року; підтвердити повноваження, особи, яка підписала кредитний договір від 15.08.2008 року від банку; чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти на суму 36599,86дол.США від позичальника через ПАТ КБ «ПриватБанк» на купівлю української гривні; якщо направлялась заявка, то просив вказати, по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню та яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної валюти; номер валютного рахунку, на який банк зарахував 36599,86дол.США; надати меморіальні ордери та /або платіжні доручення та /або заяви на видачу готівки на оплату 36599,86дол. США відповідно до говору від 15.08.2008 року. До матеріалів цивільної справи, представник позивача в якості доказів надав копію запиту разом із копією квитанції про відправку, інших доказів на обґрунтування позовних вимог, представник позивача суду не надав. Як вбачається з відповіді, наданої представником відповідача, запит ОСОБА_3, який ним було надіслано 26.08.2015 року, надійшов до банку 03.09.2015 року та був зареєстрований за номером 331319. Згідно відповіді банку від 08.09.2015 року № 20.1.0.0.0/7-150903/3590, банком було надано інформацію на запит представника позивача, зокрема, повідомлено, про те що відступлення права вимоги за договором від 15.08.2008 року не проводилось, надано розяснення щодо можливості отримання виписки за договором, підтверджено повноваження особи, що підписала від імені банку договір від 15.08.2008 року та інше. Дана відповідь була надіслана на адресу представника позивача 11.09.2015 року та згідно відомостей пошукової системи ДППЗ «Укрпошта», отримано ним 25.09.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що приймаючи до уваги, що станом на день подачі позовної заяви до суду 31.08.2015 року (дата відправлення позову згідно штампу, ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримав запит представника позивача, що підтверджується наданими відповідачем доказами, то суд вважає, що представником позивача передчасно подано позовну заяву, оскільки представник позивача оскаржує бездіяльність банка, яка станом на день предявлення позову не мала місця, адже банк отримав запит на інформацію лише 03.09.2015 року та відповідь надіслав на адресу представника позивача 11.09.2015 року. Враховуючи, що отримавши 25.09.2015 року відповідь банку, яка містила відповіді на поставлені в запиті на інформацію питання, ані позивач, ані його представник не уточнили зміст позовних вимог, то суд вважає за можливе в задоволені позовних вимог в редакції від 04.09.2015 року відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання бездіяльність відповідача протиправною відносно не надання банком інформації на запит позивача та представника позивача.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги в позовній заяві зазначив, що бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки відповіді на запит позивача та його представника на інформацію від 26 серпня 2015 року банк відповідач не надіслав, чим порушив статей 55,56,61 ОСОБА_5 України «Про банки і банківську діяльність», статей 16,19,24 ОСОБА_5 України «Про звернення громадян», статті 22 ОСОБА_5 України «Про доступ до публічної інформації», ст. 1076 ЦК України, у звязку чим порушено право позивача на отримання інформації відповідно до вимог ст. 16 ЦК України та ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статті 302,200 ЦК України регулюють правовідносини щодо закріплення за фізичною особою право на інформацію. Право на інформацію як особисте немайнове право фізичної особи включає в себе можливість вільного, та необхідного для реалізації нею своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій, зокрема: збирання інформації, тобто надану законом можливість набуття, придбання, накопичення відповідно до чинного законодавства України документованої або публічно оголошуваної інформації фізичними особами.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 15 ( глава 3) ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 56 ОСОБА_5 України «Про банки і банківську діяльність», - клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному ОСОБА_4 банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Банк зобов'язаний на постійній основі розміщувати на веб-сайті банку актуалізовану інформацію про власників істотної участі у банку в обсязі, визначеному ОСОБА_4 банком України.

Звернення громадян розглядаються та вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 ОСОБА_5 України "Про звернення громадян").

За обставинами справи не встановлено бездіяльність банку-відповідача щодо не надання відповіді на запит позивача від 26 серпня 2015 року на день подачі позовної заяви до суду 31.08.2015 року, оскільки банк отримав запит на інформацію лише 03.09.2015 року та відповідь надіслав на адресу представника позивача 11.09.2015 року, що підтверджено доказами у справі.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки не встановлено порушення цивільного права позивача на отримання інформації від банку на його запит.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування рішення суду.

Обґрунтування свого цивільного позову та апеляційної скарги, зокрема, порушенням відповідачем ОСОБА_5 України "Про доступ до публічної інформації", "Про захист персональних даних", "Про інформацію"є безпідставним, оскільки зазначені ОСОБА_5 регулюють різні правовідносини та оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, тобто такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Щодо визначення конфіденційної інформації юридичної особи. Особливості правового режиму інформації, що складає державну таємницю або є конфіденційною інформацією юридичної особи полягають в тому, що ЦК Українине допускає збирання цієї інформації. Але, в окремих випадках, що прямо передбачені законом, така заборона може бути і знята, наприклад, у випадку, коли приховування даної конфіденційної інформації, являє загрозу життю і здоров'ю людей. Оскільки предметом спору не є відмова відповідача надати інформацію, яка є банківською таємницею, то посилання позивача та апелянта на те, що запитувана ними інформація не є банківською таємницею - є неспроможними за розглядом цієї справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6