Справа № 610/606/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Тімонової В.М.,

за участі секретаря Кравцової-Єріної Ю.А.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом, в якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі 3 житлового будинку 6 по вул.Шкільна в с.Мілова, Балаклійського району, Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначили, що ОСОБА_1 (прізвище в попередньому шлюбі «Шепілова») Т.О. є матірю позивачам ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «Шепілова») С.С. та ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 доводиться колишнім чоловіком ОСОБА_1

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1999 року позивачі є спільними сумісними власниками квартири №3 в житловому будинку №6 в с. Мілова, Балаклійського району, Харківської області.

В звязку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 з їх дозволу вселився у вищевказану квартиру і був в ній зареєстрований у встановленому порядку.

В звязку із скандалами в сімї, в жовтні 2009 року відповідач ОСОБА_4 зібрав свої речі та виселився з квартири. З того часу він фактично постійно проживає в належному його батькам житловому будинку, розташованому в с. Мілова, Балаклійського району, Харківської області, вул. Леніна, будинок №28, хоча залишається зареєстрованим в квартирі №3 житлового будинку №6 в с. Мілова, Балаклійського району, Харківської області.

Добровільно знятись з реєстрації відповідач ОСОБА_4 відмовляється, хоча з часу його добровільного виселення з квартири він ніяких витрат за надані комунальні послуги не сплачував.

Реєстрація в спірній квартирі відповідача ОСОБА_4 перешкоджає належному оформленню субсидії на сплату комунальних послуг, що негативно впливає на сімейний бюджет позивачів.

Вищенаведене є підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні позивачі підтримали свої вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. В судовому засіданні підтвердив, той факт, що виїхав їз спірного будинку добровільно після розлучення з позивачем ОСОБА_1, його речей в будинку немає. Пояснив, що не визнає позов, оскільки йому ніде зареєструватись.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, позов може бути предявлений спільно кількома позивачами до відповідача, якщо предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів, права і обовязки кількох позивачів виникли з однієї підстави, або предметом спору є однорідні права і обовязки.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.11.1999 року Фондом комунального майна Балаклійського району, ОСОБА_5 та членам її сім»ї - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.14).

Як вбачається із свідоцтва про одруження, серії І-ВЛ 093506, яке було видане 05.01.2000 року виконкомом Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області, 24.12.1999 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.12)

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-ВЛ №103980, яке було видане Відділом РАГС Балаклійського РУЮ Харківської області, шлюб між сторонами розірвано 05.03.2010 року (а.с.13).

Реєстрація відповідача ОСОБА_4 за адресою: с. Мілова, Балаклійського району, Харківської області підтверджується довідкою відділу ОСОБА_7 в Харківській області (а.с.19) .

Той факт, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації (прописки), тобто в квартирі №3 житлового будинку №6 по вул. Шкільна в с. Мілова, Балаклійського району, Харківської області підтверджується ОСОБА_8 про не проживання від 26.01.2016 року складеним депутатом Міловської сільської ради ОСОБА_9 за участі свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_10

Сам відповідач в судовому засіданні підтвердив, що не проживає в спірній квартирі з 2009 року та добровільно залишив її. Він не сплачував за неї комунальні послуги, її утриманням не займався. В теперішній час мешкає в батьківському будинку. Той факт, що йому більше ніде зареєструватись суд не бере до уваги.

За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Аналогічна норма закріплена в статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, тобто прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Судом достовірно встановлено та не заперечується відповідачем, що він не проживає у спірній квартирі понад один рік, а саме з 2009 року, майна його в квартирі немає, за комунальні послуги він не платить, витрати з утримання квартири не несе, тому суд задовольняє позовні вимоги позивачів в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 16, 316, 317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 64,71, 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири № 3 житлового будинку № 6 по вул. Шкільна в селі Мілова Балаклійського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.02.2016 року.

СУДДЯ