АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/413/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про припинення права на частку у спільній власності,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10 про вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2009 року помер його батько ОСОБА_11 Спадкоємцями першої черги за законом являються відповідачка ОСОБА_10 та позивач ОСОБА_9 Спадкоємці у шестимісячний термін подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, проте позивач не отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2010 року його було усунуто від права на спадкування. ОСОБА_10 отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками на суму 6898,65 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року було скасоване рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2010 року, яким було усунуто ОСОБА_9 від права на спадкування та відмовлено в позові.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року визнано частково недійсним в частині ? обовязкової частки свідоцтво про право на спадщину на імя відповідачки на квартиру АДРЕСА_1 та визнано частково недійсним, а саме ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками в ощадному банку №220 м. Черкаси. ОСОБА_9 стверджує, що він являється власником частини квартири та бажає в ній проживати, однак відповідачка не визнає його право та перешкоджає проживанню.

У звязку з чим просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_10 на його користь 3449,32 грн., як частку спадкового майна.

ОСОБА_10 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд припинити право ОСОБА_9 на ? частку у спільній частковій власності на вище вказану квартиру шляхом сплати грошової компенсації.

29 вересня 2015 року представник ОСОБА_9 подав до суду заяву в якій просив суд позов в частині стягнення з ОСОБА_10 суму 3449,32 грн. залишити без розгляду.

Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_9 та зустрічного позову ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу і просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні його позову і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про припинення права на частку у спільній власності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірну квартиру не можна поділити відповідно до часток сторін, а спільне володіння та користування також не можливе, оскільки сторони різної статі, між ними ворожі стосунки. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість примусово припинити право власності ОСОБА_9 на його частку в квартирі.

Колегія суддів повністю не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на грошові вклади з належними відсотками на суму 6898,65 грн. в ощадному банку №220 м. Черкаси. Спадкоємцями першої черги за законом являються відповідачка ОСОБА_10 та позивач ОСОБА_9

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2010 року ОСОБА_11 було усунуто від права на спадкування, у звязку з чим ОСОБА_10 отримала свідоцтва про право власності на все спадкове майно.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року було скасоване рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2010 року, та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_12 про усунення від права на спадкування ОСОБА_13

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року визнано частково недійсним в частині ? обовязкової частки свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1 та визнано частково недійсним, а саме ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками в ощадному банку №220 м. Черкаси.

08 січня 2015 року ОСОБА_13 отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири №7, що знаходиться в м. Черкаси по вулиці Фрунзе у будинку №134. Спадкоємцем за заповітом на ? квартири є дружини померлого ОСОБА_10, відповідач по справі.

Так як ОСОБА_10 перешкоджає ОСОБА_13 користуватись належною йому на праві власності ? частини квартири, то позивач звернувся до суду з позовною вимогою про вселення його в квартиру №7, що знаходиться в м. Черкаси по вулиці Фрунзе у будинку №134.

Зазначені правовідносини регулюються Конституцією України та нормами ЦК України. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 316, 328 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, законодавець закріплює презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В добровільному порядку сторони не можуть домовитись про порядок спільного використання квартири, так як ОСОБА_10 на впускає позивача ОСОБА_9 до квартири, яка є їх спільною частковою власністю, тому ОСОБА_9 обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Також ОСОБА_10 не бажає сплатити ринкову вартість ? частини даної квартири позивачу, або ж продати квартиру та поділитись коштами від продажі квартири відповідно до часток сторін в квартирі.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 316 - 319 ЦК), то право позивача на користування своєю власністю підлягає до відновлення, шляхом вселення його в квартиру.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Але судом першої інстанції було невірно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та вирішення спору по суті. За таких обставини рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_9 про вселення підлягає до скасування з скасування з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають до задоволення. В іншій частині рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Доводи відповідача про те, що позивач має психічне захворювання, що перешкоджає їх спільному використанні права власності на квартиру, є безпідставними, так як чинне законодавство не передбачає позбавлення власника використовувати свою частку у власності з звязку з таким захворюванням.

Також є безпідставним твердження відповідача про те, що позивач не має права на користування своєю часткою в спільному майні (квартирі), так як має у власності іншу квартиру. ОСОБА_10 також мала у користуванні двокімнатну квартиру, але після одруження з померлим ОСОБА_14, залишила свою квартиру у користування онуку.

ОСОБА_9 як інвалід 2 другої групи був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при подачі позовної заяви повинно було сплачено судового збору 243,60 гривни, за подачу апеляційної скарги повинно бути сплачено 606,32 гривни, а всього 849,92 гривни.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року задоволити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про вселення.

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволити.

Вселити ОСОБА_9 в квартиру №7, що знаходиться в м. Черкаси по вулиці Фрунзе у будинку №134.

Стягнути з ОСОБА_10 судовий збір на користь держави в сумі 849 (вісімсот сорок девять) гривень 92 коп., зарахувавши його на спеціальний рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності одразу після проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :