Провадження № 2/127/1033/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Овсюка Є. М.,

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоровя України, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 обласного клінічного онкологічного диспансеру про відшкодування витрат на лікування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства охорони здоровя України, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 обласного клінічного онкологічного диспансеру про відшкодування витрат на лікування.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1, працює суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду з 26.03.1993 року та по даний час. В лютому 2015 р. в Інституті раку йому встановлено діагноз - онкологічне захворювання підшлункової залози, після чого він пройшов курс лікування хіміотерапією. В квітні 2015 р. був прооперований, а з 08 червня 2015 року позивачу встановлена 2 група інвалідності безстроково. 27 липня 2015 р. після проведеного оперативного хірургічного втручання була зроблена контрольна комп'ютерна томографія і визнано за необхідне пройти хіміотерапевтичний курс лікування. В серпні 2015 р. позивачем розпочато таке лікування у ОСОБА_2 обласному клінічному онкологічному диспансері, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого. Згідно із ч.1 ст.140 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя та члени його сім'ї мають право на безоплатне медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров'я. Члени сім'ї судді можуть обслуговуватися в тих медичних закладах, де обслуговується суддя. На думку позивача він мав отримати медичне обслуговування безкоштовно, тобто, ліки мав надати ОСОБА_2 обласний клінічний онкологічний диспансер, який в свою чергу ці ліки мав отримати від Міністерства охорони здоров'я та кошти на їх часткове придбання від обласної держаної адміністрації, що передбачено п.21 Плану заходів щодо виконання завдань та заходів Загальнодержавної програми боротьби з онкологічними захворюваннями на період до 2016 року, яка затверджена наказом МОЗ та Національної академії медичних наук від 14.05.2010 р.№409/39. Однак всупереч зазначеному вище необхідні лікарські препарати та препарати супроводу в повному обсязі позивачу надані не були. Так, згідно протоколу про надання медичної допомоги хворим на рак підшлункової залози йому було призначено препарати «Гемзар» та «Кселода». На даний час позивач отримав 6 курсів лікування. Безкоштовно він отримав 2 упаковки препарату «Кселода» по 120 таблеток в кожній, 500 мг 1 таблетка, а всього 240 штук, що вистачило на 3 повних курси. Що стосується препарату «Гемзар» то ним позивач був забезпечений лише на 1 курс, а на 5 інших курсів придбавав його за власні кошти. А тому позивач вважає, що витрачені на придбання медичних препаратів коштів слід стягнути на його користь з відповідачів в сумі 61566 грн., що складається із вартості препарату «Гемзар» - 46756 грн., вартості таблеток «Кселода» - 11250 грн., вартості препаратів супроводу-3560 грн.04 коп., а всього 61566 грн.04 коп..

В подальшому заявами від 19.01.2016 року та 10.02.2016 року позивач збільшив розмір позовних вимог на суму 13 244, 98 гривень і просив в загальному стягнути на його користь 83396,50 гривень посилаючись на те, що в період розгляду справи в суді для проходження хіміотерапії придбав за власні кошти медичні препарати на суму 4704,98 гривень, а також на суму 8540 гривень, а всього на загальну 13244,98 гривень які просить врахувати при вирішенні справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав суду заяву в якій просить суд розгляд справи закінчити у його відсутність, позов підтримав. В судових дебатах участі не брав. Вимоги обґрунтовував викладеними в позовній заяві обставинами.

Представник Міністерства охорони здоровя України в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення проти позову та просив суд розглянути справу у його відсутність, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 обласної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнав. В судові дебати 15.02.2016 року не зявився, причини неявки суд не повідомив, в попередніх судових засіданнях позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 обласного клінічного онкологічного диспансеру в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позову та просила суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, лікарські документи та встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позову приймаючи до уваги наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею Могилів Подільського міжрайонного суду Вінницької області з 26.03.1993 року та працює по даний час. Внаслідок онкологічного захворювання пройшов курс лікування хіміотерапією, був прооперований, з 08.06.2015 року йому встановлено 2-га група інвалідності безстроково.

В серпні 2015 року почав лікуватись в ОСОБА_2 обласному клінічному онкологічному диспансері.

Згідно протоколу про надання медичної допомоги хворим на рак підшлункової залози ОСОБА_1 було призначено для лікування препарати «Гемзар» та «Кселода». Як свідчить лист головного лікаря ОСОБА_2 обласного клінічного онкологічного диспансеру (ВОКОД) в період з 06.08.2015 року ОСОБА_1 було видано 2 упаковки препарату «Кселода» і препарат «Гемзар» безкоштовно. Всі інші обсяги цих препаратів які є значними ОСОБА_1 придбав за власний рахунок.

Доповідною запискою з історії хвороби хіміотерапевта ОСОБА_3 на імя головного лікаря ВОКОД зазначено, що хворий ОСОБА_1 продовжує лікування і за період січня лютого 2016 року хворому проведено 3 введення цитостатиків і всі ліки придбані за кошти хворого.

Крім того, позивач для лікування придбав за власні кошти необхідні препарати супроводу (бинти, шприци, препарат «Димедрол», «Осетрон» тощо). Факт придбання зазначених препаратів на зазначену позивачем суму підтверджується відповідними чеками аптечних установ, які містяться в матеріалах справи і не заперечується відповідачем.

Відповідно до положень ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» N 2801-XII визначено, що медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров'я та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров'я, що не обов'язково обмежується медичною допомогою; медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв'язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв'язку з вагітністю та пологами.

Згідно статті 6 Закону України N 2801-XII визначено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що, зокрема, передбачає: а)медичний огляд, який є необхідним для підтримання здоров'я людини; д) кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендації і закладу охорони здоров'я; і) відшкодування заподіяної здоров'ю шкоди; ї)оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що порушення прав позивача на безоплатне медичне обслуговування дійсно мало місце, бездіяльністю відповідача позивачу було завдано майнову шкоду, яка складається із витрат позивача на лікування в сумі 83396,50 гривень. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному розмірі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно і всебічно зясовує обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.213 ЦПК України.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справу на підставі доказів, поданими сторонами.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Суд не бере до уваги доводів представників відповідача про те, що не забезпечення коштами зазначених громадян, які мають право на одержання безоплатної допомоги викликане вкрай обмеженим фінансуванням централізованої закупівлі лікарняних засобів і МОЗ України не взмозі забезпечити на 100% виконання заявок на закупівлю лікарських засобів для лікування онкологічних хворих, зокрема, закупівлю препаратів «Кселода» і «Гемзар», оскільки право позивача на безоплатне медичне обслуговування закріплено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів», а тому незабезпечення позивача як судді безоплатним лікуванням є порушенням вимог закону і останній має право на відшкодування понесених витрат.

Поскільки на обласні державні адміністрації відповідно до затвердженої Законом України від 23.12.2009 року №1794-VI загальнодержавної програми боротьби з онкологічними захворюваннями на період до 2016 року покладено обовязок в частині забезпечення обласних онкологічних диспансерів хіміотерапевтичними та препаратами супроводу для лікування онкохворих , а ОСОБА_2 облдержадміністрація не в повній мірі виконала обовязок по наданню коштів для лікування онкохворих понесені позивачем витрати слід також покласти крім МОЗ України і на ОСОБА_2 облдержадміністрацію.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору його згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави в суді 8339,15 гривень.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 57 - 61, 79, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Міністерства охорони здоровя України, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 83391,50 гривень.

Стягнути солідарно з Міністерства охорони здоровя України, ОСОБА_2 обласної державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 8339,15 гривень

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: