Справа № 751/2160/16-ц Провадження № 22-ц/795/1728/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Філатова Л. Б. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, третя особа - ОСОБА_9,-

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись з рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 серпня 2016 року, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в повному обсязі.

ПАТ «Дельта Банк» вважає вищезазначене рішення незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що, виходячи з положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасованим правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_9 був укладений договір № к-10676, відповідно до якого останній отримав на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру грошові кошти в сумі 27500 доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк з 01.10.2007 року по 30.09.2032 року (а.с. 9-20).

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_9 01.10.2007 року був укладений іпотечний договір, з передачею в іпотеку належного на праві власності нерухомого майна: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка за згодою сторін оцінена в 189490 гривень, що за курсом НБУ на день укладення договору становить 37523 долари США (а.с.21-24).

25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с.48-53) і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.41-47), предметом якого була і вимога за кредитним договором №к-10676 від 01.10.2007 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2012 року двокімнатну квартиру, загальною площею 41.4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 здійснено її розподіл - визнано право власності за кожним на S квартири, і відповідно до ч.1ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, ОСОБА_6 набула статус іпотекодавця на S спірної квартири за договором від 01.10.2007 року.

20.03.2014 року ОСОБА_6 придбала з прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, майно яке належить ОСОБА_9- S частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання, взяті сторонами за договором, повинні виконувати належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

В порушення вказаних норм закону та умов кредитного договору к- 10676 від 01.10.2007 року умови договору виконувались неналежно внаслідок чого, станом на 12.01.2016 утворилася заборгованість у сумі 487465,02 грн., з яких: тіло кредиту - 361380,79 грн.; відсотки - 126084,23 грн., що підтверджується розрахунком, наданим банком.

Посилаючись на п.12 Іпотечного договору та ст.37 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 487 465, 02 грн. за кредитним договором № к-10676 від 01.10.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_6, а саме: 1/2 частку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 41,4 кв.м. житловою площею 23,7 кв.м. що належить ОСОБА_6, визнати за ПАТ "Дельта Банк" право власності на 1/2 частку зазначеної двокімнатної квартири що належить ОСОБА_6 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передбачено іпотечним договором позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача прийняття одностороннього рішення (тобто, без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність, які згідно вказаного договору носять силу правовстановлюючих документів.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, який просить позивач, визначений положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Іпотекодержатель на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначажться, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У п.12 іпотечного договору від 01.10.2007 року, укладеного між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_9, вказано, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 12.1. За рішенням суду; 12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 12.3. Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в п.п 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

Підпунктом 12.3.1. зазначеного Договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень пункту п.12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцями в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання.

Таким чином, уклавши даний іпотечний договір від 01.10.2007 року, сторони погодилися з вказаними умовами врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і зазначеним договором передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача (банку) прийняття одностороннього рішення (тобто без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність, які згідно вказаного договору носять силу правовстановлюючих документів.

Суд першої інстанції оцінивши надані сторонами докази відповідно до положень ст.212 ЦК України, правильно визначивши правову суть спору, та врахувавши правову позицію Верховного Суду України викладеній у постанові від 30 березня 2016 року по справі № 6- 1851 цс 15 прийшов до обґрунтованого висновку, що виходячи з умов іпотечного договору, передбачений позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом банку прийняття одностороннього рішення ( без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого предмета іпотеки та безпосереднього письмового рішення самого позивача, і тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" про визнання права власності, які регулюються ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» що рішення суду дозволяє відповідачу уникнути виконання взятих на себе обов»язків, а банківську установу позбавляє права на судовий захист, є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Обраний ПАТ "Дельта Банк" спосіб визнання права власності за банком на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в даному спорі передбачає позасудовий порядок врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі умови передбачені умовами договору іпотеки і зазначений договір є підставою для реєстрації права власності.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, у зв»язку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: