Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/984/15 головуючий у 1 інстанції Романько О.О.
провадження № 22-ц /778/1669/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна, зазначивши, що 04.01.2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір міни належної позивачу на праві власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 13,1363 га, розташованої на території Гуляйпільської міської ради, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 01.12.2003 року. З 04.01.2007р. відповідач отримав реальну можливість користуватися та розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою, бо вона була фактично йому передана.

Відповідач з 04.01.2007 року використовував на власний розсуд земельну ділянку, отримуючи спочатку доходи від її оренди від ТОВ «Лілія», а потім ця земельна ділянка разом з іншими землями відійшли у користування новоствореного від ТОВ «Лілія» нового підприємства - ТОВ «Основа-Агро» і відповідач продовжував отримувати доходи у вигляді орендної плати, від фактичного користування земельною ділянкою. Однак, юридично укласти від свого імені договір оренди з ТОВ «Основа-Агро» відповідач не міг, оскільки договір міни між ними не було нотаріально посвідчено і тому відповідач, чітко усвідомлюючи, що набув майно, а саме належну позивачу земельну ділянку без достатньої правової підстави, звернувся до Гуляйпільського районного суду Запорізької області з вимогою визнання дійсним нотаріально не посвідченого договору міни.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року у справі № 2-815/2008 позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено у повному обсязі і договір міни від 04.01.2007 року було визнано дійсним.

23.11.2009 року відповідачем від свого імені було укладено договір оренди земельної ділянки позивача з ТОВ «Основа-Агро» і він продовжував вже офіційно отримувати прибутки від використання земельної ділянки позивача.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.06.2010 року у справі № 2-375/2010 за позовом ОСОБА_3, було здійснено поворот рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року у справі № 2-815/2008, яке було скасоване після його виконання, внаслідок чого ОСОБА_3 було зобов'язано повернути позивачу належну йому земельну ділянку та припинено його право власності на неї.

Реалізувати своє право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а саме вищевказаною земельною ділянкою, позивач не зміг, оскільки ОСОБА_3 мав договірні правовідносини з питань оренди даної земельної ділянки з ТОВ «Основа-Агро», які були припинені лише восени 2013 року, а у відповідності до укладеного між ними договору оренди та ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» -«перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі».

Таким чином, відповідач користувався та утримував у себе без достатньої правової підстави земельну ділянку аж до осені 2013 року і реалізувати своє законне право на це майно позивач зміг лише 12.12.2013 року, уклавши договір оренди зазначеної земельної ділянки з ТОВ «Основа-Агро» від свого імені.

Однак 30.07.2014 року відповідач звернувся до Гуляйпільського районного суду Запорізької області з позовом до нього про застосування наслідків недійсної (нікчемної) угоди та приведення сторін у первісний стан із вимогою стягнення з нього вартості 10 т. зерна фуражного, начебто отриманого на виконання умов договору міни від 04.01.2007 року. Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28.10.2014 року у справі № 315/992/14-ц у задоволенні позову відмовлено, але рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2014 року вищевказане рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за недійсним правочином було задоволено у повному обсязі та стягнуто з позивача за даним позовом на користь ОСОБА_3 23 000 грн. та 246,60 грн. судових витрат. Касаційну скаргу позивача було відхилено, рішення апеляційного суду Запорізької області залишено без змін.

06.05.2015 року позивачем було виконано судове рішення та перераховано кошти до ВДВС Гуляйпільського РУЮ на надані реквізити, 26.05.2015 року виконавче провадження було закрито.

Позивач, вважаючи, що відповідач безпідставно користувався його земельною ділянкою та одержував від неї прибуток, просив суд стягнути з відповідача на його користь у цінах на 2015 рік, які існують на момент відшкодування, грошові кошти у сумі 37 534,40 грн., які він одержав, або міг би одержати за користування його майном, набутим ним без достатньої правової підстави внаслідок недійсного правочину на протязі 6 років 8 місяців, а саме за період з 04.01.2007 року по 04.09.2013 року користування ним земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 площею 13,1363 га, що розташована на території Гуляйпільської міської ради і яка належить йому на праві приватної власності.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 5 630,18 грн., витрати судового збору в сумі 73,08 грн..

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає зняттю з апеляційного розгляду до вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення у звя"зку з наступним.

Згідно до ст. 215 ЦПК України у мотивуальній частині рішення суду зазначається, зокрема: мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, які докази суд бере до уваги або відхиляє, які суд застосовує в рішення нормативно-правові акти, чи були порушені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були , то ким. У резолютивній частині рішення суду зазначається, зокрема: висновок суду про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі - 37 534,40 грн., які останній одержав за користування майном позивача, набутим без достатньої правової підстави у наслідок недійсного правочину за період із 04.01.2007р. по 04.09.2013р. користування земельною ділянкою(кадастровий НОМЕР_1) площею 13,1363 га, розташованої на території Гуляйпільської міської ради, яка належить позивачу на праві приватної власності / а.с.81-82 /.

Проте у мотивувальній частині оскаржувального рішення суду не містится обгрунтування того, чи був факт користування відповідачем без достатньої правової підстави вищевказаною земельною ділянкою у період з січня 2008р. по 04.09.2013 року та чи були при підтвердженні цього факту порушені права позивача у цей період часу.

У резолютивній частині оскаржувального рішення суду при частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і стягненні з останнього на користь першого суми безпідставно набутих коштів в розмірі - 5 630, 18 грн. не зазначено висновку суду щодо визначеності долі інших позовних вимог позивача.

Згідно ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: - стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до п.7 ст. 297 ЦПК України при надходженні до апеляційної інстанції справи без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення справа повертається до суду першої інстанції, про що постановляються ухвала із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути виявлені недоліки.

Керуючись ст., ст. 297, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Зняти з апеляційного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 для ухвалення додаткового рішення щодо усіх позовних вимог заявлених у цій справі.

Надати суду першої інстанції строк у 10 днів для ухвалення додаткового рішення у цій справі з дня отримання справи, після чого направити її до апеляційної інстанції для продовження апеляційного провадження.

Головуючий:

Судді: