Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/653/15-ц
Провадження 2/716/278/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2016 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

при секретарі - Климус Г.В.,

з участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Спіжавки Т.Г.,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та легкими тілесними ушкодженнями,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника Спіжавки Т.Г. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та легкими тілесними ушкодженнями.

В обґрунтування позову посилається на те, що 29 грудня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої відповідач ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом здійснив наїзд на неї та на її покійну доньку ОСОБА_5 В результаті цього вона отримала легкі тілесні ушкодження, а її доньці спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 вона померла. В зв'язку із смертю доньки вона понесла витрати на її поховання та поминальні обіди за покійною. Також вона виготовила та встановила пам'ятник загиблій доньці. Крім того, вона понесла моральну шкоду внаслідок втрати доньки ОСОБА_5, яку оцінює в розмірі 50000 гривень та моральну шкоду внаслідок отримання нею легких тілесних ушкоджень, яку оцінює в розмірі 10000 гривень. Тому просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у зазначеному розмірі та судові витрати.

Позивач та її представник Спіжавка Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4800 гривень. Зазначене обґрунтував тим, що відповідно до укладеного між ним та позивачем договору про надання правової допомоги від 26.05.2015 року він за послуги у виді підготовки даної позовної заяви та участі в судовому засіданні при розгляді вказаної справи витратив 12 годин, за що позивач сплатила йому гонорар в розмірі 4800 гривень з розрахунку 400 гривень за кожну годину витраченого часу для виконання вказаних послуг. Зазначив, що вказаний розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі в їх задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що 29.12.2010 року біля 03-00 години на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» сталася ДТП за участю відповідача ОСОБА_3 В результаті вказаної ДТП позивач ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження, а її донька ОСОБА_6 - тяжкі тілесні ушкодження, в зв'язку із чим ІНФОРМАЦІЯ_4 померла. Однак зазначила, що вказана ДТП сталася з вини позивача та її покійної доньки, оскільки вони перебігали дорогу в недозволеному місці в 40-50 м від пішохідного переходу, позначеного відповідним знаком. Додала, що в ту ніч падав сніг. З метою уникнення зіткнення відповідач застосував екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення з потерпілими не зумів. Зауважила, що постановою слідчого кримінальна справа відносно відповідача ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 2 КК України закрита в зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину. Додала також, що у відповідача скрутне матеріальне становище, він проживає в будинку свого батька, нерухомого та рухомого майна у власності не має, отримує не значну заробітну плату, має на утриманні дружину яка не працює, у зв'язку із перебуванням в декретній відпустці та трьох неповнолітніх дітей, відшкодував позивачу 4000 гривень в рахунок завданих збитків.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання ОСОБА_1 та ОСОБА_7, допитаних як свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 9 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року із змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з положень ч.2 ст.1187 та ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.11.2014 року, що набрало законної сили 24.02.2015 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 14406 (чотирнадцять тисяч чотириста шість) гривень (а.с. 7-11). Вказаним рішенням встановлено, що 29.12.2010 року відповідач ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Івеко 35С13» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався по автодорозі сполученням «Заліщики-Чернівці» із сторони м. Заліщики в напрямку м. Чернівці в межах населеного пункту Кадубівці Заставнівського району. Після роз'їзду із зустрічним автомобілем водій ОСОБА_3 виявив пішоходів, які переходили проїжджу частину поза межами пішохідного переходу та застосував екстрене гальмування. Незважаючи на це, уникнути зіткнення з пішоходами не зміг і в стані маневру передньою лівою частиною контактував з вказаними особами. Внаслідок зазначеного наїзду пішоходам - позивачу ОСОБА_1 спричинено легкі тілесні ушкодження, а її доньці - ОСОБА_5 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 наступила смерть.

Також зазначеним рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом марки «Івеко 35С13», державний номерний знак НОМЕР_2, використовував його за цільовим призначенням з метою перевезення вантажу. За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі, оскільки на час вчинення ДТП являвся володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні ч.2 ст. 1187 ЦК України.

В судовому засіданні в даній цивільній справі допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що в результаті вчиненої відповідачем ОСОБА_3 ДТП їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді розбитого чола, струсу головного мозку. Зазначила, що після ДТП у неї погіршився зір та постійно западає ліве повіко, а також від забою лівого коліна вона не могла до березня 2011 року ходити. В результаті отриманих ушкоджень їй спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю, слабкості та незручностях в зв'язку із неможливістю врятувати доньку, оскільки вона сама потребувала допомоги. Вказану шкоду вона оцінює в 10000 гривень. Крім того вона втратила внаслідок ДТП доньку, в зв'язку із чим також їй було завдано моральної шкоди, що полягає у перенесеному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у повній втраті інтересу до життя та постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, постійному переживанні за те, що вона сама не спроможна вести господарство. Розмір вказаної шкоди вона оцінює у 50000 гривень.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_3 пояснив, що 29.12.2010 року біля 03-00 на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» сталася ДТП. В результаті згаданої ДТП він здійснив наїзд на позивача та її доньку ОСОБА_5, після чого викликав швидку допомогу по приїзду якої вона їх обох забрала. Додав, що ДТП сталася з вини самих потерпілих внаслідок грубої необережності та нехтування ними правилами безпеки дорожнього руху. Зазначив, що в зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5, що спричинило смерть останньої та спричинення легких тілесних ушкоджень позивачу відносно нього закрито кримінальне провадження. Вказав, що в рахунок відшкодування завданих збитків добровільно відшкодував позивачу 4000 гривень. На його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей в зв'язку із чим він не має змоги відшкодувати позивачу вказану суму моральних збитків. Готовий відшкодувати позивачу 2000 гривень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працює водієм у Збаразькому АТП-16140 і його заробітна плата за період з січня по червень 2015 року становила 6165,62 гривень, що вбачається з довідки (а.с. 33). З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 10.07.2007 року (а.с. 30), копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 01.06.2010 року, серії НОМЕР_5 від 27.11.2008 року, серії НОМЕР_6 від 26.11.2013 року (а.с. 34-36) та копії посвідчення серії НОМЕР_7 (а.с. 32), відповідач ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, має статус багатодітної сім'ї. Крім того, судом встановлено, що до складу сім'ї відповідача ходять його батьки - ОСОБА_12 1960р.н. та ОСОБА_13, 1957 р.н., які проживають разом з ним. Батько відповідача ОСОБА_13 є інвалідом ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва, йому протипоказана важка фізична праця, робота з дрібними предметами з навантаженням на ліву руку. Вказане вбачається з довідки МСЕК серії АВ №0339396 від 20.01.2015 року, акту обстеження матеріально - побутових умов від 30.11.2015 року та заключення ЛКК від 19.01.2015 року №1549 (а.с. 104-106).

Вимогами ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження не є доказом в розумінні ч.4 ст. 61 ЦПК України, а є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №Ж-110001 вбачається, що постановою слідчого від 07.08.2012 року кримінальну справу, порушену по факту вказаного ДТП, за ознаками злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу вказаного злочину. Вказана постанова набрала законної сили та на момент розгляду даної справи не скасована.

Згідно змісту даної постанови 29.12.2010 року біля 03 год. водій ОСОБА_3, 1985 р.н. мешканець м. Збараж Тернопільської області керуючи технічно справним маловантажним автомобілем «Івеко 35С13», номер НОМЕР_2 з вантажем 1500 кг. рухався по автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» із сторони м. Заліщики в напрямку м.Чернівці в межах населеного пункту Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, на ближньому світлі фар, по неосвітленій, засніженій ділянці дороги, на швидкості біля 60 км/год., на відстані біля 1,1 м від правого краю дороги. При наближенні до 456 км даної дороги після роз'їзду із зустрічним невстановленим слідством автомобілем, водій ОСОБА_3 в світлі фар свого автомобіля виявив пішоходів ОСОБА_1, 1942 р.н. та ОСОБА_5, 1971 р.н. мешканок с. Кадубівці Заставнівського району, які пересікали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху даного автомобіля, поза межами пішохідного переходу та знаходились в межах середини дороги. Виявивши небезпеку для руху водій ОСОБА_3 застосував гальмування з метою уникнення наїзду, однак через слизьке покриття зменшити швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу не зміг, і тому з метою об'їзду пішоходів зманеврував вправо. При цьому водій ОСОБА_3 запобігти наїзду на пішоходів не зміг, і в стані маневру передньою лівою кутовою частиною контактував з даними пішоходами, після чого виїхав за межі дороги. Внаслідок зазначеного наїзду пішоходам ОСОБА_1 спричинено легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_5 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких 02.01.2011 наступила смерть (а.с 219 кримінальної справи).

Із дослідженого в судовому засіданні висновку 1841/1842 додаткової комісійної транспортно-трасологічної та судової авто - технічної експертизи по кримінальній справі №Ж-110001 від 23.07.2012 року встановлено, що в ситуації, що розглядається водій автомобіля «Івеко» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Технічний зміст вказаних пунктів Правил зобов'язував водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухатися із швидкістю, щоб мати змогу зупинити транспортний засыб у межах видимості дороги, але не більше 60 км/год в населених пунктах, а в момент виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу шляхом гальмування.

Автотехнічна експертиза не вбачає невідповідності дії водія автомобіля «Івеко» ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної пригоди - наїзду на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( ас. 215- 218 кримінальної справи)

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що в результаті ДТП, яка сталася 29.12.2010 року біля 03-00 на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» позивачу ОСОБА_1 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач ОСОБА_3 завдано легкі тілесні ушкодження, а її доньці ОСОБА_5 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання загинула і в результаті чого позивачу, в зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями та загибеллю доньки завдана моральна (немайнова) шкода.

Суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода в зв'язку із загибеллю доньки полягає в перенесеному нею величезному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у повній втраті інтересу до життя та постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, який її ніколи не покине. Вказана обставина призвела до значного погіршення її морального та фізичного здоров'я. Внаслідок душевної травми позивач втратила спокій, у неї погіршився сон, знизилася працездатність, остання відчуває пригніченість, емоційний дискомфорт, оскільки позбавлена можливості мати радісну старість та змушена докладати особливих зусиль для відновлення здоров'я та нормального ритму життя, ведення домашнього господарства, розраховуючи тільки на себе.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 22-МД позивач ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 29.12.2010 року по 10.01.2011 року з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана чола. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові, внаслідок травмування фургоном «Івеко35С13» при неповному дотичному зіткненні боковою поверхнею фургона з чолом потерпілої, можуть відповідати терміну на 29.12.2010 року і відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров'я (а.с.45 кримінальної справи).

Суд вважає, що моральні страждання позивача ОСОБА_1 у зв'язку із отриманими нею внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями полягає у фізичному болі, стресі, переживаннях за неможливість прийняти участь в організації похорон своєї доньки під час перебування на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 29.12.2010 року по 10.01.2011 року. Проте, суд позбавлений можливості оцінити характер немайнових втрат позивача, пов'язаних із погіршенням стану здоров'я ОСОБА_1 та тяжкість і тривалість вимушених змін у її житті через тілесні ушкодження у вигляді забою лівого коліна та западання повіка, оскільки суду не надано доказів, підтверджуючих наявність саме цих тілесних ушкоджень та отримання їх внаслідок ДТП та її звернення за медичною допомогою після її перебування на стаціонарному лікуванні.

Проаналізувавши правовідносини, що виникли між сторонами по справі та правові норми, що їх регулюють, суд вважає, що відсутність вини відповідача у даному випадку завдання моральної шкоди внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов'язку відшкодувати таку шкоду. Разом з тим, виходячи із обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування має визначатися відповідно до ст.23 ЦК України також залежно від інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд крім характеру, обсягу, тривалості душевних та фізичних страждань позивача та їх наслідків, керуючись принципом розумності та справедливості також враховує нехтування правилами безпеки руху під час ДТП самої потерпілої та її доньки, які переходили в темний час доби проїжджу частину дороги в неустановленому місці за межами пішохідного переходу, чим створили небезпеку для руху автомобіля, яким керував ОСОБА_3, а також скрутний майновий стан відповідача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30000 грн. моральної шкоди у зв'язку із загибеллю доньки ОСОБА_5 та 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої їй легкими тілесними ушкодженнями.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зі змісту ст.79 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу.

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Спіжавка Т.Г. укладено договір про надання правової допомоги, згідно умов якого останній зобов'язався надати позивачу консультаційні, адвокатські та інші юридичні послуги щодо захисту інтересів, а також здійснення представництва позивача в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, господарських та адміністративних судах. В свою чергу ОСОБА_1 зобов'язалася сплатити гонорар, розмір якого зазначається в додатках та актах виконаних робіт (а.с. 5). Згідно акту виконаних робіт адвокатом Спіжавка Т.Г. витрачено 12 годин робочого часу для надання послуг, передбачених договором, а саме витрачено 4 години на підготовку позовної заяви та 8 годин участі в судових засіданнях при розгляді позову в суді першої інстанції. За вказані надані послуги позивач ОСОБА_1 сплатила адвокату Спіжавка Т.Г. гонорар в розмірі 4800 гривень з розрахунку 400 грн. за годину, оплата здійснювалася готівкою, що підтверджується квитанцією №4 від 10.02.2016 року, згідно якої адвокат отримав від позивача 4800 грн.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних, адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 гривень, граничний розмір компенсації витрат на правову договору становить 551,20 гривень.

Таким чином визначений адвокатом розмір гонорару за годину роботи 400 гривень не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільній справі.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно журналів судових засідань (а.с. 46, 52-53, 85, 96, 111, 116) представник позивача Спіжавка Т.Г. приймав участь у семи судових засіданнях протягом 4 годин. З урахуванням вказаного суд вважає, що представник позивача Спіжавка Т.Г. надав позивачу правову допомогу на яку витратив 8 годин робочого часу (4 години на підготовку позовної заяви та 4 години участь у судових засіданнях), за що позивач повинна була сплатити йому гонорар в розмірі 3200 гривень, з розрахунку 400 грн. за годину робочого часу.

Однак в зв'язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_1 слід присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 31000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, що складає 51,67% від загальної суми заявлених позовних вимог, то і судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно, тобто в розмірі 51,67%.

За таких обставин з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1653,44 гривень, що пропорційно становить 51,67% від 3200 гривень, які підлягали сплаті за надання правової допомоги.

На підставі викладеного та ст.ст. 23, 268, ч.2 ст. 1167, ч.2 ст.1168, ч.2 ст.1187 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 31 000 (тридцять одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди, що складається з 30 000 (тридцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки ОСОБА_5 та 1 000 (однієї тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої легкими тілесними ушкодженнями.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) гривні 44 копійки витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя О.Пухарєва