Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок із земельною ділянкою,

у с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право спільної часткової власності, по ? частці за кожним на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Ціолковського, 6/2 в м. Рівне, загальною площею 172,3 кв.м., житловою площею 76,8 кв.м., допоміжною площею 95,5 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з»ясуванням обставин справи і порушує законні права ОСОБА_1 як власника.

Зазначає, що жилий будинок №6 по вул.Ціолковського, у м.Рівне містить в собі дві квартири: №1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення суду від 02.06.2011 року та квартира № 2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 У червні 2014 року ОСОБА_3 отримала будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку з добудовою по вул.Ціолковського, 6/2 у м. Рівне. Внаслідок цього третя особа знесла окремі стіни попередньої добудови та звела нові, а також збудувала новий дах над добудовою та житловим будинком, внаслідок чого збільшилась її площа.

Покликаючись на висновок експертного дослідження № 51113/1С судової будівельно-технічної експертизи від 16.11.2015 року доводить, що будівельні роботи з реконструкції

________________________________________________________________________________

Справа № 569/13795/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/40/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_6

будинку проведені відповідачами також і на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 Порушені вимоги ДБН В.26-31:2006 «Конструкції будинків і споруд. Теплова ізоляція будівель», а також незаконно здійснена реконструкція горища, яке знаходиться в спільній частковій власності громадян ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 над квартирами № 1 та № 2 по вул.Ціолковського,6 у м.Рівне.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, сторін, що з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем, як органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, не визнається право власності позивачів на належний їм об»єкт нерухомого майна у зв»язку зі зміненими технічними характеристиками житла внаслідок його реконструкції з добудовою, а також у зв»язку зі зміною поштової адреси об»єкта, де частина будинку названа квартирою № 2, позов підлягає до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов"язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Однак із матеріалів справи вбачається, що Реєстраційна служба Рівненського міського управління юстиції не оспорювала майнові права чи інтереси позивачів.

Статтею 24 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачені випадки, коли в державній реєстрації права власності може бути відмовлено. Порядок оскарження дій чи бездіяльності державного реєстратора до суду визначений ст.37 зазначеного Закону і ч.3 ст.182 ЦК України.

Разом з тим, позивачі не оскаржували відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно в реєстрації їх майнових прав, а вимагали визнання права власності на реконструйований об"єкт нерухомості у спосіб, не передбачений законом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 376 та ст. 392 ЦК України. Правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 ЦК України.

За змістом ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ст.ст.5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

У зв'язку із цим норми ч. 3 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості лише тоді, коли при відсутності права на забудову земельної ділянки на момент подання позову позивачем було здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил.

Поняття "будівництво" включає в себе як нове будівництво, так і реконструкцію нерухомості.

Таким чином, створення будинку пов"язано з наявністю чи відсутністю дозволу на проведення реконструкції і дозволу на виконання будівельних робіт, його прийняттям в експлуатацію в цілому.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам на підставі договору дарування квартири з надвірними будівлями від 31.07.2013 року на праві спільної часткової власності належить квартира № 2 в м.Рівне, вул.Ціолковського, будинок 6, розташована на земельній ділянці, площею 0,0543 га, по ? частці за кожним /а.с.14/.

На підставі договору дарування земельної ділянки від 31.07.2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних долях, тобто по ? ідеальній частці для кожного належить земельна ділянка, загальною площею 0,0543 га, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Ціолковського, будинок 6/2, цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд.

Наказом управління містобудування та архітектури від 20.06.2014 року виконавчого комітету Рівненської міської ради земельній ділянці, яка утворена в результаті поділу земельної ділянки на вул. Ціолковського,6 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частки кожному, присвоєно поштову адресу м.Рівне, вул. Ціолковського, 6/2 /а.с.27/.

02.07.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на адресу Інспекції державного архітектурного контролю у Рівненській області направлено Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, реконструкції житлового будинку з добудовою за адресою м.Рівне, вул.Ціолковського, 6/2.

В матеріалах справи на а.с. 37 міститься Декларація про готовність до експлуатації об"єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрована Управлінням ДАБІ в Рівненській області, згідно якої об"єктом є реконструкція житлового будинку з добудовою на вул.Ціолковського, 6/2 в м.Рівне, а замовниками - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Реєстраційна служба 10.09.2015 року прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок, що розташований : Рівненська область, м.Рівне, вул.Ціолковського, будинок 6/2, та встановила, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, заявниками надано документи, які підтверджують право спільної часткової власності на квартиру №2 з надвірними будівлями за адресою: м.Рівне, вул. Ціолковського,6 та декларацію про готовність об»єкта до експлуатації, яка засвідчує реконструкцію житлового будинку з добудовою на вул.Ціолковського, 6/2 в м. Рівне. Документ, що підтверджував би виникнення, перехід та припинення речових прав на реконструйований об»єкт нерухомого майна позивачами надано не було /а.с.38/.

Порядок отримання дозволів на переобладнання та перепланування житлових будинків регулюється ст.100 ЖК України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій»та ін.

З результату аналізу зазначених норм вбачається, що переобладнання і перепланування житлового будинку проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, який може бути у вигляді відповідного рішення виконавчого комітету.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не з»ясував, чи було надано дозвіл на проведення реконструкції належної позивачам на праві спільної часткової власності квартири органом місцевого самоврядування, чи проведена добудова до квартири на земельній ділянці, яка також належить позивачам на праві спільної часткової власності з дозволу компетентного органу, чи не є самовільною, чи прийнято жилий будинок в експлуатацію.

Будь-які докази, що свідчили б про проведення реконструкції будинку з належними дозволами на реконструкцію, чи на виконання будівельних робіт, в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи не містять і будь-яких даних про звернення позивачів до органів місцевого самоврядування з питання узаконення реконструйованого будинку, а також про відмову цих органів у його вирішенні або що будинок було прийнято в установленому чинним законодавством порядку до експлуатації, як житловий.

За змістом ч. 2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтями 24, 29 Закону України "Про планування і забудову територій" встановлено, що дозвіл на будівництво надається виконавчими органами місцевих рад (частина 1 статті 24), а дозвіл на виконання будівельних робіт інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр таких дозволів (частина 2 статті 29). Отже, вказані дозволи є окремими документами, які видаються різними субєктами владних повноважень. Проте територіальний орган Державної архітектурно-будівельної інспекції до участі у справі судом не залучався.

Частина 3 ст.18 Закону України "Про основи містобудування" забороняє експлуатацію обєктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п."б" ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі ст.ст.5,18 Закону України "Про основи містобудування" будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.30-1 Закону України "Про планування і забудову територій" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів здійснюється приймальними комісіями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Усупереч наведеним вище нормами матеріального права, не звернувши уваги на підстави та предмет заявленого позову, суд визнав право власності за позивачами на житловий будинок, при цьому не перевіривши загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості .

Разом з цим, суд залишив і поза увагою те, що відповідач, до якого пред»явлений позов ніяким чином прав позивача не порушував, а він є лише органом, який здійснює реєстрацію права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, оскільки питання щодо визнання обєкта нерухомого майна будинку не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право, колегія суддів вважає, право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, саме відповідачем не порушено.

Враховуючи наведені обставини, та оцінюючи їх відповідно до вимог ст.10, 60, 212 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що представниками ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 3520 грн, який підлягає стягненню з позивачів на користь апелянта в рівних частинах по 1760 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 317, 318 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 - задоволити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок із земельною ділянкою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3520 /три тисячі п"ятсот двадцять гирвень/ 00 копійок в рівних частинах по 1760 /одна тисяча сімсот шістдесят гривень/ 00 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: І.М. Собіна

ОСОБА_8