У Х В А Л А

24.02.2016 Справа №607/1771/16-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Грицак Р.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської комунальної дитячої клінічної лікарні. Тернопільської Університетської лікарні, Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. Київської міської психіатричної лікарні ім. Павлова про визнання факту захворювання, визнання бездіяльності, відшкодування моральної шкоди за втрату здоров'я та визнання діагнозу нікчемним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тернопільської комунальної дитячої клінічної лікарні, Тернопільської Університетської лікарні, Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. Київської міської психіатричної лікарні ім. Павлова, в якому викладає обставини справи та просить суд : - Визнати факт захворювання на целіакію ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1) від 22.08.1996р. - Визнати бездіяльність Тернопільської комунальної дитячої лікарні та Тернопільської університетської обласної лікарні щодо непоставлення діагнозу целіакії або харчової алергії на глютен злакових ОСОБА_1. - - Стягнути солідарно 2 000 000 грн. (два мільйони гривень) із Тернопільської комунальної дитячої лікарні та Тернопільської університетської лікарні моральної шкоди за втрату здоров'я у зв'язку з непоставлення діагнозу харчової алергії на глютен або целіакії на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. - - Визнати дані ОСОБА_1 щодо госпіталізації в Тернопільську обласну комунальну клінічнопсихоневрологічну лікарню та Київську міську психіатричну лікарню ім. Павлова дописаними, перекрученими та підлаштованими, а причиною погіршеного стану здоров'я харчову алергію на глютен або целіакію. - Визнати діагнози Р - 25.0, Р - 23.1 Тернопільської обласної комунальної клінічнопсихоневрологічної лікарні та Київської міської психіатричної лікарні ім. Павлова нікчемним.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Згідно до вимог статті 15 ЦК України, ч.1 - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ч.2 - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 ЦК України, ч1 - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; ч.2 - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом; ч.3 - суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої ст. 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1,2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно розяснень Постанови ПВС України №5 від 03.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до вимог ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів що додаються до позовної заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції" у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Проте, подана позивачем позовна заява не відповідає вказаним вимогам, зокрема:

1. Як вбачається з позовної вимоги зазначеної в п.3 позивач просить визнати факт захворювання на целіакію ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) від 22.08.1996р., однак позивачем не зазначено з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання необхідних документів.

2. Зміст позовних вимог зазначених позивачем у п. 4 викладений не чітко, а саме позивач просить визнати бездіяльність Тернопільської комунальної дитячої лікарні та Тернопільської університетської обласної лікарні щодо непоставлення діагнозу целіакії або харчової алергії на глютен злакових ОСОБА_1, однак незрозуміло, якою саме просить визнати бездіяльність відповідача ( незаконною, протиправною, тощо).

3. Заявлена позивачем позовна вимога, зазначена у п. 4 про визнання даних ОСОБА_1 щодо госпіталізації в Тернопільську обласну комунальну клінічнапсихоневрологічну лікарню та Київську міську психіатричну лікарню ім. Павлова дописаними, перекрученими та підлаштованими, а причиною погіршеного стану здоров'я харчову алергію на глютен або целіакію, не передбачена ст. 16 Цивільного кодексу України та не вказано, що визначений позивачем спосіб захисту порушених прав встановлений законом або договором.

4. Позивачем не сплачено судовий збір, щодо вимог майнового характеру в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551 грн. 20 коп.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890 грн. ), та судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. щодо кожної з позовних вимог немайнового характеру, що визначається відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а посилання позивача на звільнення від судового збору на підставі ч.2 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд не бере до уваги, та вважає його передчасним оскільки з поданої позивачем позовної заяви та доданих до неї матеріалів справи не вбачається, підтвердженого факту заподіяння ушкодження здоров'я відповідачами, а доводять лише факт звернення позивача до медичних установ з приводу погіршення стану здоровя.

За нормами ст.121 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За вказаних обставин, позовну заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищевказаних недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 119, 121, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської комунальної дитячої клінічної лікарні. Тернопільської Університетської лікарні, Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. Київської міської психіатричної лікарні ім. Павлова про визнання факту захворювання, визнання бездіяльності, відшкодування моральної шкоди за втрату здоров'я та визнання діагнозу нікчемним - залишити без руху, надавши позивачу строк п'ять днів з дня отримання позивачем копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог до встановленого терміну, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

ідпис Р.М. Грицак Згідно з оригіналом:

Суддя Р.М. Грицак