АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/592/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3до Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора з виховної роботи Республіканського вищого училища фізичної культури та скасовано наказ директора Республіканського вищого училища фізичної культури від 13 березня 2015 року № 83-К.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора з виховної роботи Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного, який є правонаступником Республіканського вищого училища фізичної культури, з 13 березня 2015 року.

Стягнуто з Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного, який є правонаступником Республіканського вищого училища фізичної культури, на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 511,34 грн.

Стягнуто з Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного, який є правонаступником Республіканського вищого училища фізичної культури, на користь ОСОБА_3 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного, який є правонаступником Республіканського вищого училища фізичної культури, на користь держави судовий збір у розмірі 375,11 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3, оскільки останній був звільнений з посади з дотриманням вимог діючого законодавства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 29 березня 2011 року ОСОБА_3 працював на посаді заступника директора з виховної роботи Республіканського вищого училища фізичної культури, яке наказом Міністерства науки та освіти від 24 липня 2015 року № 812 перейменовано зі зміною типу навчального закладу в Олімпійський коледж ім. Івана Піддубного (т.1, а.с.12,40,170).

Наказом директора Республіканського вищого училища фізичної культури № 112-к від 19 травня 2014 року позивача було звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 16 грудня 2014 року визнано звільнення ОСОБА_3 незаконним та поновлено його на роботі на посаді заступника директора з виховної роботи Республіканського вищого училища фізичної культури з 19 травня 2014 року (т.1, а.с.15-27).

На підставі вказаного рішення суду 17 грудня 2014 року директором Республіканського вищого училища фізичної культури було видано наказ №608-к про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора з виховної роботи (т.1, а.с.12).

Наказом т.в.о. директора Республіканського вищого училища фізичної культури №42 від 10 лютого 2015 року ОСОБА_3 було оголошено догану.

Наказом директора Республіканського вищого училища фізичної культури № 83-к від 13 березня 2015 року позивача було звільнено за систематичне невиконання трудових обов'язків ( ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Посилаючись на те, що його будо звільнено незаконно, 09 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Республіканського вищого училища фізичної культури, яке наказом Міністерства науки та освіти від 24 липня 2015 року № 812 перейменовано зі зміною типу навчального закладу в Олімпійський коледж ім. Івана Піддубного, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому з урахуванням уточнень просив: визнати незаконним його звільнення згідно з наказом директора Республіканського вищого училища фізичної культури № 83-к від 13 березня 2015 року; поновити його на посаді заступника директора з виховної роботи; стягнути з Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37 511,34 грн., а також моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3; визнав незаконним звільнення ОСОБА_3; поновив його на посаді заступника директора з виховної роботи Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного, з 13 березня 2015 року; стягнув з Олімпійського коледжу ім. І.Піддубного на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 511,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом т.в.о. директора Республіканського вищого училища фізичної культури №42 від 10 лютого 2015 року за те, що він 09 лютого 2015 року відмовився підписувати надану йому посадову інструкцію. Відповідно до змісту наказу директора Республіканського вищого училища фізичної культури № 83-к від 13 березня 2015 року підставою для звільнення ОСОБА_3 було визначено те, що 10 лютого 2015 року у приймальні директора Республіканського вищого училища фізичної культури він вимагав, у присутності журналістів телеканалу «НТН», від керівника гуртка Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_2 зареєструвати його заяву, в той час, коли в приймальні внутрішня кореспонденція, документація та переписка не підлягають реєстрації. 12 березня 2015 року ОСОБА_3 без дозволу ОСОБА_2 знімав її на свій телефон, вимагав зареєструвати його службову записку, чим створив конфліктну ситуацію.

Разом з тим, в наказі про звільнення ОСОБА_3 не було зазначено невиконання яких саме обов'язків, що передбачені трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, потягло за собою його звільнення.

Наведені в наказі про звільнення обставини не можуть вважатися невиконанням ним обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В матеріалах справи є письмові пояснення ОСОБА_3, в яких він зазначає, що обставини, що зазначені в наказі щодо створення ним конфліктних ситуацій не відповідають дійсності (т.1, а.с.95).

Крім того, як зазначив ОСОБА_3 до винесення наказу про його звільнення йому нічого не було відомо про наказ про оголошення йому догани №42 від 10 лютого 2015 року.

Заперечуючи проти позову, Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного не було надано доказів дотримання вимог ст. 149 КЗпП України щодо відібрання у позивача письмових пояснень. Відповідні документи були надані представником Олімпійського коледжу імені ІванаПіддубного разом з апеляційною скаргою. Проте, колегія суддів не приймає вказані документи згідно з ст. 303 ЦПК України, оскільки вони не були предметом дослідження суду першої інстанції, представником відповідача не було наведено поважних причин ненадання відповідних документів до суду першої інстанції.

Також, як було з'ясовано судом, звільнення позивача мало місце в день, коли він перебував на лікарняному.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_3, передбачені п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Установивши, що звільнення ОСОБА_3 відбулося з порушенням положень КЗпП України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання його звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

В.М. Ратнікова