Справа № 348/2037/15-ц
Провадження № 22-ц/779/512/2016
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року представник ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_4 позов про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що син сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, переїхав проживати до батька. Посилаючись на те, що до переїзду сина ОСОБА_2 сплачував аліменти на двох дітей, включаючи і сина ОСОБА_5, просив звільнити його від сплати аліментів на утримання сина та стягувати із ОСОБА_4 аліменти на його утримання у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 29 грудня 2015 року позов представника ОСОБА_2 задоволено. Постановлено звільнити ОСОБА_2 від обов'язку сплати на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 250 грн на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цим же рішенням постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_4 на користь держави по 487,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом, на її думку, не було враховано того, що вона не заперечувала проти звільнення позивача від сплати аліментів на обох дітей, оскільки, на її думку, сплачувати аліменти на утримання дітей на користь один одного є нелогічним та недоцільним. Крім того, апелянт вказує на те, що вона не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 450 грн щомісячно, оскільки не працює. Натомість, зазначає ОСОБА_4, позивач має будівельне підприємство на території Російської Федерації та отримує дохід із його діяльності. При цьому, апелянт звертає увагу суду на те, що позивач сплачує аліменти на другого сина у меншому розмірі - 250 грн. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явилась з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив. Додатково зазначив, що позивач ОСОБА_2 не заперечує проти запропонованого апелянтом звільнення обох сторін від стягнення аліментів на користь кожного з дітей, які з ними проживають, однак вважає, що таке звільнення сторін від сплати аліментів повинно відбутись після набрання оскаржуваним рішенням законної сили. Рішення суду першої інстанції в даній справі представник позивача вважає законним і обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, з врахуванням вимог ст.ст. ч.3 ст. 160, 180, 184 та 188 СК України, правильно вважав, що у зв'язку із зміною місця проживання сина, позивач повинен бути звільнений від обов'язку сплати аліментів на його утримання на користь відповідача ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчать копії свідоцтв про народження, а тому згідно ст.180 СК України вони зобов'язані утримувати їх до досягнення повноліття (копії свідоцтва та рішення суду - а.с.3, 5).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 19 травня 2008 року ОСОБА_2 зобов'язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх синів по 250 грн щомісячно на кожного (а.с.3).

Судом першої інстанції встановлено, що у червні 2015 року ОСОБА_5 змінив місце проживання та переїхав до батька ОСОБА_2, а тому позивач на підставі ст.180 СК вправі вимагати аліменти на його утримання із матері - ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Також з матеріалів справи, зокрема із долучених ОСОБА_4 довідок та актів (а.с.42-43, 44, 45) вбачається, що остання офіційно ніде не працює, стабільного заробітку не має, а тому, суд першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України прийшов до правильного висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції розмір аліментів було визначено з урахуванням прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який становив, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 450 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, що становить навіть менш як половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідачки на те, що вона в даний час не має роботи, не може бути підставою для відмови у позові про стягнення з нею аліментів.

Твердження ОСОБА_4 про те, що позивач володіє будівельним підприємством на території Російської Федерації та отримує дохід від його діяльності, а отже не потребує аліментів, колегія суддів вважає припущеннями, оскільки вони не підтверджені ніякими об'єктивними доказами.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_4 на те, що судом першої інстанції не враховано факт сплати ОСОБА_2 аліментів на другого сина у меншому розмірі, ніж нею, оскільки відповідачка має право на збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 згідно ст.192 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Інші доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення в даній справі немає.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 29 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв