Справа № 163/403/16-ц
Провадження № 2/163/78/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

05 квітня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Горпинко К.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

08.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заявлені позовні вимоги обґрунтувала тим, що зазначена квартира належить їй на праві спільної сумісної власності та у ній, окрім неї та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: її чоловіка - ОСОБА_3, сина - ОСОБА_4 та дочки - ОСОБА_5, з 05.10.2001 року також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який доводиться їй рідним братом. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації за вказаною адресою, однак останній це зробити в добровільному порядку відмовляється. 08.12.2015 року на адресу останнього зі сторони позивача було надіслано лист з проханням знятись з реєстрації, однак лист був повернутий за минанням терміну зберігання. Вказує, що реєстрація відповідача у вказаному житлі заважає належним чином використовувати приналежну їй власність, оскільки ОСОБА_2 фактично у цьому житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, а його реєстрація носить лише формальний характер. Оскільки відповідач тривалий час проживає за іншою адресою, тому вважає, що зняття його з реєстрації ніяким чином не порушить його прав. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення у справі не заперечувала. Суду додатково пояснила, що її рідний брат - відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації ніколи не проживав, його прописка мала лише формальний характер та була вчинена на прохання матері останнього з метою оформлення їх субсидії по оплаті коштів за комунальні послуги по місцю проживання смт. Квасилів Рівненської області. Відповідач разом зі своєю сімєю неодноразово приїжджав до них в гості, однак ніколи за місцем реєстрації не проживав, участі в сплаті комунальних послуг не приймав, а на її неодноразові прохання в добровільному порядку знятись з реєстрації відмовлявся, пояснюючи відсутністю коштів для доїзду та браком часу.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом опублікування судового оголошення, як за місцем реєстрації - у газеті «Волинь нова», так і за місцем фактичного проживання у газеті «Вісті Рівненщини».

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5в судове засідання також не зявились, подавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Хворостівською сільською радою Любомльського району Волинської області 07.09.2007 року, що зареєстроване Волинським обласним бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.09.2007 року за №20277129, та з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15922261 від 13.09.2007 року, встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної сумісної власності чотирьом співвласникам, якими є позивач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5(а.с.4, 4 на звороті).

З копії будинкової книги встановлено, що за адресою вищевказаного житла, окрім його співвласників, також з 05.10.2001 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6).

Дана обставина також підтверджується, наданим на адресу суду повідомленням УДМС України у Волинській області від 23.02.2016 року, у якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, з 05.10.2001 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Копією довідки Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 02.02.2016 року за №59 стверджено, що сімя позивача ОСОБА_1 складається з її: чоловіка ОСОБА_3, сина ОСОБА_4, дочки ОСОБА_5 та брата ОСОБА_2, однак останній лише зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, однак на території Хворостівської сільської ради не проживає (а.с.6 на звороті).

Зважаючи на ту обставину, що відповідач з 2001 року не проживав за вищевказаним місцем його реєстрації, позивач 08.12.2015 року на адресу фактичного місця проживання останнього надіслала письмове повідомлення про необхідність зняття з реєстрації місця проживання в добровільному порядку упродовж 5 днів з дня отримання даного листа, оскільки в іншому випадку вона буде змушена звертатись до суду за захистом своїх прав, як власника. Однак, як вбачається з поштового відправлення, дане повідомлення відповідачу не вручено та повернулось на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (а.с.7, 7 на звороті).

З пояснень позивача, в судовому засіданні встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався.

Статтею 319 ЦК України регламентовано право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

В судовому засіданні, з пояснень позивача встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ніколи за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживав, а його реєстрація за вказаною адресою мала виключно формальний характер, який не повязаний з утриманням та користуванням спірним житлом.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили пояснення позивача в тій частині, що ОСОБА_2 у житлі позивача за вищевказаною адресою фактично ніколи не проживав, а лише інколи разом з сімєю приїздив погостювати на родинні свята.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, оскільки останній фактично за даною адресою не проживає та будь-якого інтересу до нього не проявляє.

В силу вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені останньою судові витрати у виді: судового збору в сумі 551,20 грн. та 360 грн. за опублікування судових оголошень про виклик відповідача в судове засідання через засоби масової інформації за місцем реєстрації та фактичного проживання.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.319, 405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2в користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати в загальній сумі 911 (девятсот одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любомльський районний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук