Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2262/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом , в якому зазначила, що, в листопаді 2004 року дала гроші в сумі 52000 грн. своєму сину ОСОБА_4, відповідачу по справі, на придбання автомобіля. Внаслідок того, що відносини з сином погіршилися (він потрапив під повний вплив свосї дружини ОСОБА_5) позивач зажадала оформити відносини боргу і відповідач ОСОБА_4 написав їй 05 травня 2005 року боргову розписку в присутності свідків. На позичені гроші було придбано автомобіль «Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y», 2004 року випуску. Відповідачі розірвали шлюб 06 листопада 2012 року і рішення суду вступило в силу 17 листопада 2012 року., і позивач поцікавилася, яким чином буде вирішуватися питання про повернення сімейному боргу. Відповідач ОСОБА_4 відповів, що грошей в них не має, але вона можє забрати і продати автомобідь і з цього повернути свої кошти. Боржник ОСОБА_4, відповідно до розписки отримав кошти у борг 05 травня 2005 року. З тих пір пройшло 10 років. Таким чином за користування коштами позивача за останні три роки позивач бажає отримати відсотки в розмір встановленому ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання З% річних та індекс інфляції за зазначений період: а саме 100.5 % * 124.9 % * 141,4 % = 177.49 % ; 52000 * 9 % (3 % * 3) = 4680.00 грн. ; 52000 * 177,49 % = 92294.80 гри. ; 92294.80 + 4680.00 = 96974.80 гри.; 92294.80 + 4680.00 = 96974.80 гри. До теперішнього часу борг не повернуто і тому позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках на користь позивача суму боргу 52000,00грн. та стягнути з відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках на користь позивача суму відсотків за користування чужими коштами 44974.00 грн., а всього 96974,00грн. та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що борг було повернуто шляхом передачі автомобіля.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що згідно розписки, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.31), 5 травня 2005 року ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 52000 грн. З терміном повернення на першу вимогу.

За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 підтвердив факт отримання грошей у борг від ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 заперечив щодо передачі автомобіля в рахунок виконання боргових зобов»язань та зазначив, що транспорт марки Сhevrolet», модель «АVEO SF48Y» було придбано позивачкою на підставі довідки -рахунок серії ВІА №395453 від 12.03.2014 року, вартість складає 51100 грн. (а.с.57).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Оригінал боргової розписки знаходився в позикодавця ОСОБА_3, яка приєднала її до матеріалів справи.

На факт виконання боргових зобов'язань відповідач ОСОБА_4 та відповідно на його підтвердження доказів не надавав.

Відповідач ОСОБА_5, заперечуючи проти позову зазначила, що їй взагалі невідомо про отримання ОСОБА_4 грошей в борг, вона грошей в борг не брала, розписок про отримання грошей не писала.

Позивачем не надано суду доказів того, що кошти в борг вона надавала також і ОСОБА_5

За таких обставин, оскільки, позичальник своїх договірних зобов'язань не виконав, колегія суддів вважає за необхідне стягнути суму боргу за розпискою зі ОСОБА_4

Строк повернення боргу не був оговорений в борговій розписці, а зазначено щодо повернення боргу на першу вимогу. Доказів звернення з вимогою щодо повернення боргу до подачі позову, позивачем не надано.

Таким чином в розумінні ст.ст.15,16 ЦК України у позивача не виникло права на стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов"язання.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог .

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 52000,00 грн.

В задоволенні позову до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2036,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: