Справа № 299/462/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 8 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З підстав, наведених в позовній заяві ТОВ «Кредитні ініціативи» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 05/22-07 від 15 березня 2007 року, яка станом на 1 січня 2015 року становить: за кредитом 287355,60 грн.; по відсотках 86497,15 грн.; по пені 72942,34 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1200 га, що знаходиться за адресою: м. Виноградів, вул. Дачна, № 1 і № 3 та житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Виноградів, вул. Дачна № 1, що належать ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Виноградівського районного суду від 8 лютого 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову через недоведеність позивачем належними доказами фактичної суми заборгованості по кредитному договору.

Межі доводів апеляційної скарги матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження суми заборгованості. Суд першої інстанції не витребував на вимогу відповідача необхідні первинні банківські документи, чим позбавив останнього можливості зробити свій альтернативний розрахунок боргу та перевірити вірність нарахованої Банком суми. Крім того, судом проігноровано факт пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги пройшло вже більше трьох років і про сплив строку позовної давності було заявлено відповідачем у суді першої інстанції до винесення рішення, та не враховано факт того, що про уступку права вимоги відповідач належним чином Банком повідомлений не був.

У запереченні представник позивача ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу, доводи якої спростовуються наявними в справі доказами, і залишити рішення суду першої інстанції, ухвалене із врахуванням всіх обставин справи та при дотриманні норм чинного законодавства, без змін. Зазначає, що позивачем до позовної заяви, а потім в суді, надано розрахунок заборгованості, який повністю відповідає умовам договору та вимогам закону і нічим не спростований. Що стосується позовної давності, то п. 8.6 Кредитного договору таку збільшено до 10 років і це розповсюджується також на Договір іпотеки, оскільки такий є похідним зобовязанням і діє до моменту виконання основного зобовязання.

ОСОБА_4, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1, підтримав апеляційну скаргу.

Інші сторони в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності незявившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Встановлено, що 15 березня 2007 року між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та третьою особою по справі ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 05/22-07, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 50000,00 доларів США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 14 березня 2012 року (а.с. 33-36).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки № 52/23-2007 від 15 березня 2007 року між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та відповідачем по справі ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0Ю,1200 га в м. Виноградів, вул. Дачна, № 1 та № 3 та житловий будинок в м. Виноградів, вул. Дачна, № 1. Зазначений предмет іпотеки був оцінений сторонами в сумі 306000,00 грн. (а.с. 44-46).

Відповідно до Договорів від 17 грудня 2012 року, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 05/22-07 від 15 березня 2007 року та передача прав за договором забезпечення Договором іпотеки № 52/23-2007 від 15 березня 2007 року, тобто на даний час усі права кредитора та іпотекодержателя за вищезазначеними договорами належать ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 16-32).

Боржник ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання згідно кредитного договору, у звязку з чим станом на 01 січня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом 287355,60 грн.; по відсотках 86497,15 грн.; по пені 72942,34 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які досліджені в судових засідання судів першої та апеляційної інстанцій, нічим не спростовані та сумнівів не викликають (а.с. 11, 142-144) .

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитом, позивач письмово повідомив іпотекодавця ОСОБА_1 про укладення договору відступлення права вимоги, передачу прав за договором забезпечення, усунення порушень умов договорів та добровільне виселення із житлового будинку предмету іпотеки, що підтверджується відповідною вимогою від 21 січня 2015 року та поштовою квитанцією про її направлення відповідачу (а.с. 52-53).

Відповідно до п. 3.1.5. Договору іпотеки у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його для одержання задоволення своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду.

Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо сплати кредиту позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку, які належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1, що є майновим поручителем за кредитними зобовязаннями ОСОБА_2.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, як і погоджується з висновком про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, оскільки такий позивачем не пропущено, що підтверджується здійсненням останньої операції по рахунку ОСОБА_2 на погашення кредиту за Договором № 05/22-07 26 лютого 2013 року та зверненням з даним позовом до суду 17 лютого 2015 року протягом трьох років з моменту здійснення останнього платежу.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права

Посилання апелянта на те, що належним чином не доведено розмір заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, й позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх інтересів, не можуть бути взяті до уваги, як такі що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не знайшли свого підтвердження ні в судових засіданнях, ні в матеріалах справи, а призначена апеляційним судом економічна експертиза не проведена з вини відповідача через несплату коштів експертній установі.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 8 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: