Справа № 750/8552/15-ц Провадження № 22-ц/795/352/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:відповідача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково, поділено спільне майно, визнане за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1, право власності на житловий будинок №23 по вул.Набрежній в с.Сіножацьке Чернігівського району, Чернігівської області, право власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га кадастровий номер :02:000:0005, розташовану в с.Сіножацьке на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-піцерії, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.1 Травня, 167; визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру №19, корпус 3, будинок №37 по вул.Белова в м.Чернігові, на житловий будинок №24 по вул.Набрежній в с.Сіножацьке Чернігівського району, Чернігівської області, право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер :02:000:0003, розташовану в с.Сіножацьке на території Серединської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення кафе - піцерію, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.1 Травня, 167. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити, визнати за ним право власності на АДРЕСА_2, на нежитлове приміщення кафе-піцерії, що знаходиться в м.Чернігові, по вул.1 Травня 167, право власності на житлові будинки №23 та №24 по вул.Набережній в с.Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, право власності на земельні ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер :02:000:0005 та :02:000:0003, розташовані в с.Сіножацькому, на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, а за відповідачем просив визнати право власності на квартиру №19, корпус 3, в будинку №37 по вул.Бєлова, в м.Чернігові.

Просив включити до маси майна, що підлягає поділу, погашене ним зобовязання перед АК ІБ «УкрСиббанк» за кредитним договором №30105М211 від 28 грудня 2005 року, додатковими угодами до кредитного договору, у розмірі 119530,20 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 2749194 грн. 60 коп. та 10815,79 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на час розгляду справи складає 248763 грн. 17 коп. Також просив стягнути 1/2 частину погашеного ним зобовязання перед АК ІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_5 на його користь у розмірі 1374597 грн., а також стягнути з відповідачки на його користь компенсацію 1/2 частки боргових зобовязань за кредитним договором №30105М211 від 28 грудня 2005 року, додатковими угодами, укладеними між ним та АК ІБ «УкрСиббанк» в сумі 124381 грн.

ОСОБА_8 просив включити до маси, що підлягає поділу, погашене ним зобовязання перед Банком за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 грудня 2007 року у розмірі 380245 грн. 67 ком. ОСОБА_7 стягнути з відповідачки 190122 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказане майно було придбане за спільні кошти, крім того повідомив про те, що ним було отримано кредит в сумі 92000 доларів США на будівництво кафе-піцерії під 13 % річних, які після припинення шлюбних відносин сплачувались ним особисто. Зазначає, що також ним було отримано кредит на придбання квартири АДРЕСА_3 та завершено сплату кредиту після розірвання шлюбу. Зазначив, що квартира №19, корпус 3, в будинку №37 по вул.Бєлова, в м.Чернігові була придбана за кошти, отримані внаслідок продажу спадкового майна. На дані обставини судом першої інстанції не було звернуто увагу.

Також ОСОБА_8 зазначає, що за відповідачем визнано право вланості на житловий будинок №24 по вул.Набережна в с.Сіножацьке Чернігівського району та право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер :02:000:0003, хоча в своїх пояснення відповідачка не заперечувала проти того, щоб вищезазначене майно було виділено саме йому.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було безпідставлено відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з того, що у частині позовних вимог щодо стягнення 1/2 частини погашеного зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 190152 грн. слід відмовити у звязку з закінченням строку позовної давності, про який було заявлено стороною у справі. Оскільки між сторонами уже встановлено порядок користування квартирами та погоджено їх вартість в сумі 575000 грн. за кожну, тому суд прийшов до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру АДРЕСА_4, а за відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_5. Суд не прийняв до уваги докази, надані позивачем, та вважав недоведеним, що кошти отримані за кредитом, були використані в інтересах сімї. Відмовив суд і у стягненні 1367364 грн. кредитних коштів, оскільки фактично відповідач оплачувала кошти за кредитним договором, які були отримані позивачем від використання спільного з відповідачем майна, у вигляді орендної плати. Оскільки обидві сторони, як субєкти підприємницької діяльності мають право займатись діяльністю ресторанів, суд вважав за можливе визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину кафе-піцерії, а також, оскільки не було встановлено обставин, за яких би можна було б відійти від засад рівності сторін при поділі майна, суд визнав за кожним з подружжя по будиночку в с.Сіножацьке Чернігівського району та по земельній ділянці площею 0,25 га, розташованих в с.Сіножацьке на території Серединської сільської ради Чернігівського району.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційному суді, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 01 липня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбане наступне майно: квартира АДРЕСА_6, що підтверджується копією договором купівлі-продажу від 07 грудня 2007 року (а.с. 12)

Також придбано нежитлове приміщення кафе-піцерії, яке знаходиться в м.Чернігові по вул.1 Травня, 167, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради замість договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2004 року № 1438, договору купівлі-продажу від 31 серпня 2004 року №1285, договору міни від 31 серпня 2004 року №1284 (а.с.7).

Крім того, подружжям придбано житлові будинки №23 та №24 по вул.Набережній в с.Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу житлового будинку від 29 грудня 2006 року та 25 грудня 2006 року (а.с.9,11) та земельні ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер :02:000:0005 та :02:000:0003, розташовані в с.Сіножацькому, на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 29 грудня 2006 року та від 25 грудня 2006 року (а.с.8, 10).

Сторонами, крім іншого, придбана квартира №19 корпус 3 в будинку №37 по вул.Бєлова в м.Чернігові, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 червня 2003 року (а.с.13).

Той факт, що вказане майно придбане за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі визнається сторонами, а отже не підлягає доказуванню, в силу ч.1 ст.61 ЦПК України.

Також судом встановлено, що між ОСОБА_4 «УкрСибБанк» та ОСОБА_8 06 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, за яким останнім отримано кредит в сумі 350000 грн., кредит був забезпечений заставою та порукою ОСОБА_5 (а.с.14).

Як вбачається на наступний день був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6. Суд зазначив, що останній платіж за вказаним кредитним договором, як вбачається із виписки по рахунку клієнта ПАТ «УкрСибБанк» здійснений 09 квітня 2012 року (а.с.22 -23).

Оскільки представник відповідача просив відмовити у частині позовних вимог щодо стягнення 1/2 частини погашеного зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 грудня 2007 року у розмірі 190152 грн., внаслідок перебігу строків позовної давності, суд дане клопотання задовольнив, адже згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Даний висновок суду першої інстанції є вірним адже відповідно до ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Оскільки кредитні кошти були сплачені 09 квітня 2012 року, тому з 09 квітня 2015 року розпочався перебіг позовної давності.

Отже, судом першої інстанції вірно було встановлено, яке саме майно було придбано подружжям, а також його вартість, яка не оспорювалась сторонами.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що набуте подружжям за час шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.25 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.

Враховуючи, що житлові будинки №23 та №24 по вул.Набережній в с.Сіножацьке Чернігівського району Чернігівської області та земельні ділянки, площею 0,2500 га кожна, кадастровий номер :02:000:0005 та :02:000:0003, розташовані в с.Сіножацькому, на території Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, рівноцінні, колегія погоджується з рішенням суду про виділення кожній зі сторін по одному будинку та по одній земельній ділянці. Доводи позивача про те, що відповідач не заперечувала проти виділення даного майна позивачу не заслуговують на увагу, оскільки виділення даного майна повністю позивачу обмежили б права відповідачки, крім того, вона не заперечувала при дотриманні певних умов при поділі майна.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ним особисто сплачуються кошти отримані за кредитним договором №30105М211 від 28 грудня 2005 року, які були витрачені в інтересах сімї, що квартира АДРЕСА_4 була придбана за кредитні кошти, які сплачені ним особисто, що квартира АДРЕСА_7 придбана за кошти отримані внаслідок продажу спадкового майна, що в сукупності є підставами відійти від засад рівності сторін, оскільки вартість даних квартир була погоджена представником позивача та відповідачем в сумі 575000 грн. за кожну, та вони не заперечували, щоб сторонам виділили квартири, якими вони фактично користуються. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Тобто, обставини, зазначені апелянтом не є підставою для відступлення від рівності часток у майні подружжя.

Доводи апеляційної скарги стосовно розподілу кредитних зобовязань перед банком також відхиляються колегією суддів апеляційного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, що між ОСОБА_8 пропустив строк звернення до суду, встановлений законодавством.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно виділу кафе-піцерії саме позивачу, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач визнала взяття кредиту в сумі 30000 доларів США на потреби сімї, проте ОСОБА_5 сплачувала орендну плату 25500 грн. щомісячно, еквівалент в доларах 5000 доларів США, їх донька ОСОБА_9 сплачувала щомісячно орендної плати 5000 грн., еквівалент - 1000 доларів США, а отже, позивач ОСОБА_8 отримуючи дохід від оренди спільного майна сплачував кошти за кредитним договором, однак, половину коштів, отриманих від використання спільного майна він не передавав відповідачу.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України із повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: