Справа №461/2908/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням та зобов'язання укладення договору найму

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання за нею права на користування жилим приміщенням та зобов'язання Галицької районної адміністрації Львівської міської ради укласти з нею договір найму однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову покликається на те, що в період з 05.08.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, позивач ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1. Відповідно до ордеру НОМЕР_1 на вказану квартиру, виданого 29.07.1973 року, основним квартиронаймачем була її бабуся ОСОБА_4. В цій квартирі, вона впродовж тривалого часу проживала разом з батьком ОСОБА_5 та бабусею, як член їхньої сім'ї. В цей період, вони вели спільне господарство, також у них був спільний побут та бюджет. Коли, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_4, вона продовжувала проживати з батьком. Після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його брат ОСОБА_3, який зазначав, що не заперечуватиме проти її подальшого проживання у квартирі, згодом змінив замки у дверях, таким чином перешкоджаючи їй проживати у цій квартирі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просять позов задоволити.

Представники відповідачів Львівської міської ради та ГРА ЛМР, в судовому засіданні вимогу позивача щодо визнання права на користування квартирою АДРЕСА_1 віднесли на розсуд суду. В частині зобов'язання ГРА ЛМР укласти з позивачем договір найму вказаного жилого приміщення позов заперечили.

Третя особа ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні позов заперечили з мотивів безпідставності. Просять відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши подані докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї, виданої ЛКП «Цитадель-центр» за №1526 від 21.04.2016 року /а.с.10/, основним наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1, є померла ОСОБА_4. На даний момент в квартирі зареєстрований ОСОБА_3, брат померлого батька позивачки ОСОБА_5, який також був зареєстрований по даній адресі по день свої смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно, наявного в матеріалах справи акта ЛКП «Цитадель-Центр», затвердженого 22.04.2016 року /а.с.14/, зі слів сусідів, ОСОБА_1, здійснювала догляд за своїм батьком ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, вказала, що є матір'ю ОСОБА_1 З 2007 року, її донька проживала АДРЕСА_1. За цей час, позивач вела спільне з батьком господарство та сплачувала за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, вказав, що позивачка є його колишньою дружиною. Вони разом проживали в спірній квартирі з 2007 по 2013 рік. В квартирі проживали також батько та бабуся позивачки.

Свідок ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні, зазначила, що вона є працівником ЛКП «Цитадель-Центр». Знає зі слів позивачки, що та проживає АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, вказав, що є дільничим інспектором Галицького ВП ГУ НП у Львівській області. У 2016 році позивачка звернулась до нього, щоб той допоміг вселитись у квартиру. Батько позивачки говорив йому, що донька ОСОБА_1 періодично проживає з ним. ОСОБА_3 в квартирі не бачив. У братів були неприязні стосунки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, вказав, що є дільничим інспектором. Померлий ОСОБА_5 говорив, що донька проживає з ним. Бачив позивача у квартирі.

Допитані в судовому засіданні, за клопотанням третьої особи свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 вказали, що є жителями будинку АДРЕСА_1 (мешкають чи працюють по-сусідству). За весь час проживання в даному будинку позивачки там не бачили. Також не бачили, як позивач доглядала чи вела спільне з батьком та бабусею господарство.

Частиною 2 ст.64 Житлового Кодексу України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне

господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового Кодексу України, зазначено, що згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак, відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до ч.2 ст.65 Житлового Кодексу України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи у встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначено в позовній заяві та це підтвердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, остання проживала у спірній квартирі в період з 2007 року аж до смерті свого батька ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Тож, враховуючи зазначені норми Закону, право позивача, як онуки наймача - ОСОБА_4, на користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у м. Львові зберігається за нею і надалі. Адже, немає будь-якого судового рішення, що набрало законної сили, яке позбавляє позивача права на користування вказаною квартирою.

Крім того, згідно ч.2, 3 ст.106 Житлового Кодексу України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Суд звертає увагу позивача, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують факт звернення позивачки ОСОБА_1 до ГРА ЛМР чи ЛМР з приводу укладення з нею договору найму житлового приміщення, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Більше того, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачі не оспорюють права позивача на користування вказаною вище квартирою.

Таким чином, законодавством врегульовано питання щодо найму жилого приміщення, у разі смерті наймача, членами його сім'ї. Однак, відсутність звернення позивача до ГРА ЛМР з даного приводу, свідчить про те, що у суду немає підстав вважати, що відповідачем по справі було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні її наймачем за укладеним ОСОБА_4 договором найму квартири АДРЕСА_1, тобто відсутній будь-який спір між сторонами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3-11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.