АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/522/2016 Головуючий в 1 інстанції - Шклянка М.П.
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого ОСОБА_8

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Кравчук А.С. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець ВДВС Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Кравчук A.C. звернулася до суду з подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2, до АДРЕСА_1 в м. Києві.

Вимоги подання обґрунтовувала тим, що на виконанні у ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві перебувають виконавчий лист №753/857/14 виданий Дарницьким районним судом м. Києва 23.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики у сумі 1 297 025 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. Зазначила, що в ході здійснення дій примусового виконання зазначеного виконавчого листа було встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрована 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. 30.04.2014 року держаний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 08.06.2015р. державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця проживання боржника та встановлено, що останній двері відчинив, але відмовився впускати в квартиру виконавця для опису та арешту майна, а 12.06.2015 р. двері квартири ніхто не відчинив. З метою забезпечення проведення виконавчих дій державний виконавець просив дозвіл на проникнення до житла боржника.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2015 року подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Кравчук А.С. про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4 - задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на примусове проникнення до АДРЕСА_1 в м. Києві, для проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, розгляд подання повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

В скарзі посилався на те, що розгляд подання відбувся за відсутності ОСОБА_2 в зв'язку з чим, останній був позбавлений можливості дати свої пояснення та докази з питань наявності підстав для звернення з даним поданням, а також підстав для його задоволення. Зазначив, що суд не врахував , що АДРЕСА_1 в м. Києві не належить ОСОБА_2, що підтверджується ухвалою ВССУ від 16.09.2015 року. Суд не взяв до уваги , що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 вже досить тривалий час, за бажанням державного виконавця готовий надати безперешкодно доступ до свого житла, реєстрації за адресою квартири АДРЕСА_1. він не має. Крім того, зазначив, що акти державного виконавця складені і підписані самим державним виконавцем не можуть бути належним доказом того, що боржник свідомими діями перешкоджає у доступі до його майна.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник не з'явились. Про розгляд справи повідомлені, що підтверджується зворотним повідомленням, відповідно до якого представник ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи 01.02.2016 року.

Представник ОСОБА_4 доводи скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_8, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, у зв'язку з чим та зокрема має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно положень п. 9 ч. 3 ст. 5 вказаного Закону, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий листи №753/857/14 виданий Дарницьким районним судом м. Києва 23.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики у сумі 1 297 025 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. (а.с.3-4), 30.04.2014 року. Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 43166079 (а.с.5).

Згідно письмових пояснень державного виконавця, до боржника було направлено вимогу державного виконавця про сплату заборгованості та попередження про кримінальну відповідальність, але боржник на прийом до державного виконавця не з'явився.

Як вбачається з актів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, 08.06.2015 року державним виконавцем було призначено проведення виконавчих дій, а саме перевірки майнового стану боржника, та опис 1/2 частини АДРЕСА_1, але боржник відмовився впускати в квартиру державного виконавця, а 12.06.2015 року - двері ніхто не відчинив. В матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про проведення державним виконавцем наступних виконавчих дій, а саме: відповіді на запити з Державної податкової служби України стосовно інформації щодо суми доходу боржника, де зазначено, що відомостей стосовно боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Відповідь з Пенсійного фонду України стосовно отримання пенсії боржником, де зазначено, що боржник пенсію не отримує та офіційно не працює.

30.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження. 15.05.2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника. 16.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована частина квартири, за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 (а.с.35)., в якій боржник і проживає.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла , суд першої інстанції виходив з того, що здійснити перевірку майнового стану боржника, яке належить останньому для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим з причин незалежних від державного виконавця. Крім того зазначив, що боржник добровільно не виконує рішення суду, й не надає можливості державному виконавцю здійснювати опис майна для його подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, сума якого становить 1 297 025 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 3654 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

У відповідності до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що боржник добровільно не виконує рішення суду і не надає можливості державному виконавцю здійснювати опис майна для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу.

Дані обставини підтвердженні наявними в матеріалах доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд подання відбувся за відсутності ОСОБА_2 в зв'язку з чим, останній був позбавлений можливості дати свої пояснення , колегія суддів не приймає, оскільки подання в суді першої інстанції розглядалось з червня 2015 року неодноразово, як судом першої інстанція так і апеляційним судом, а тому в заявника було достатньо часу для подання усних та письмових заперечень та доказів щодо можливості задоволення подання. При цьому, колегія суддів вважає, що боржник ОСОБА_2 оскаржуючи ухвали про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника затягує здійснення виконавчих дій і відповідно виконання судового рішення про стягнення боргу.

Посилання в скарзі на те, що АДРЕСА_1 в м. Києві не належить ОСОБА_2, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони є безпідставні та спростовуються витягом з реєстру прав власності, відповідно до якого боржнику станом на 08.02.2016 року належить Ѕ частина квартири , до якої виконавець просив доступ. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва встановлено, що 21.12.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб і спільно проживали в квартирі до якої державний виконавець просив надати доступ, а тому є достатні підстави вважати, що в квартирі за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 може знаходитись майно, яке належить боржнику.

Доводи з приводу того, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 є недоведеними. З матеріалів справи вбачається та це встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою м. Київ, АДРЕСА_1, оскільки будь-яких доказів на спростування зазначених обставини заявником суду не було надано.

Доводи скарги з приводу неналежності доказів на підтвердження перешкоджання державному виконавцю вчиняти виконавчі дії, також не відповідають дійсності, оскільки акти, про не допуск державного виконавця до квартири для опису майна, складено в присутності двох понятих,тобто у відповідності з вимогами Закону.

Посилання в скарзі на необізнаність боржника про виконавче провадження,також спростовуються іншими письмовими доказами з яких вбачається, що ОСОБА_2 оскаржував ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2015 року про задоволення подання державного виконавця на примусове проникнення до квартири.

Крім того, в апеляційній скарзі боржник зазначив, що державним виконавцем заарештовано та вилучено автомобілі: САНТЕЙ 750-111, 2009 Р.В, д.н.з. НОМЕР_1; HYUNDAI SONATA 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, що ще раз підтверджує про обізнаність боржника з виконавчим провадженням.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: