Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Заіка В.В.
Справа № 428/6350/15-ц
Провадження № 22ц/782/124/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» березня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Заіки В.В.,

суддів: Лісіциної А.І., Романченка В.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, пославшись на наступні обставини.

З 11 серпня 2007 року сторони перебували у шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Свєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2015 року шлюб розірвано.

Позивач вказував, що під час перебування у шлюбі вони з відповідачкою придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира була придбана за кошти, що належали їх сімї, власником за договором є відповідачка.

Позивач вважав, що на підставі ч. 1 ст. 60 СК України вказана квартира є майном, набутим подружжям за час шлюбу, та належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, а тому просив на підставі ч. 1 ст. 69 СК України ухвалити рішення про поділ майна шляхом виділення йому та відповідачці у власність по 1/2 частині вказаної квартири.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці спірної квартири за кожним, стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення, вважаючи, що суд в порушення норм процесуального права не дав належної оцінки доказам, що вона надала в заперечення позову, неправильно застосував положення ст. ст. 60, 69, 70 СК України та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Судова колегія не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11 серпня 2007 року до 09 червня 2015 року.

Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2015 року з листопада 2013 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені.

До вказаного часу сторони проживали однією сімєю, мали спільний сімейний бюджет.

Згідно договору купівлі-продажу від 29 березня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 купила квартиру №5 за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вулиця Гоголя, будинок №10.

Продаж вчинено за 42 495 гривень (ас. 27). Вказаний договір був вчинений за згодою позивача, яка викладена в заяві, що долучена до нотаріальної справи, згідно якої спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя та в інтересах сімї (а.с.35).

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин висновок суду про те, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 послалась на те, що спірна квартира була придбана нею за її особисті кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, а тому у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю.

Матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 в грудні 2011 року продала квартиру, що належала їй на підставі договору купівлі-продажу, але доказів того, що саме за ці кошти в березні 2012 року вона придбала спірну квартиру нею не надано.

З показань свідків у судовому засіданні ні вбачається, що про обставини купівлі-продажу спірної квартири їм відомо зі слів ОСОБА_2, а тому судом їм дана належна оцінка.

Доводи апелянта про незастосування судом строків позовної давності є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції такої заяви від ОСОБА_2 не подано.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогами про визнання майна обєктом спільної сумісної власності та визнання за ним права на частку цього майна, що фактично й вирішено судом, а тому доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі позовних вимог також є необґрунтованими.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: