Справа № 502/1569/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.07.2015 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. 12.02.2016 року позивач надав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Ліски, вул. Миру, 52, заборгованість за договором позики в розмірі 69766 гривень80 копійок та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 698 гривень.

З позовної заяви вбачається, що 23.10.2014 року за письмовим договором позики № 4-Б та згідно письмової розписки від 23.10.2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 5600 гривень, що на момент передачі було еквівалентно 400 доларам США. Позика була надана на строк один місяць, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 35 відсотків щомісячно. Відповідно до п. 2 зазначеного договору позичальник повинен був повернути суму позики, але не менше ніж 400 доларів США на момент повернення та відсотки за цей час. Згідно п. 6 вказаного договору у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу, а також неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків від суми боргу та пеню в розмірі 2 відсотків від суми боргу за кожен день прострочення. В граничний строк повернення позики, а саме 23.11.2014 року ОСОБА_2 позику не повернув. Станом на 01.03.2016 року відповідач повинен повернути позивачу суму позики у розмірі 400 доларів США, що складає 10350,80 гривень відповідно до курсу НБУ на 09.02.2016 року, відсотки за користування грошовими коштами за один місяць 1960 гривень, штраф 5600 гривень, та пеню 2 відсотки за кожен день прострочення 51856 гривень. Загалом заборгованість складає 69766,80 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що позов підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав.

На підставі клопотання позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

23.10.2014 року між ОСОБА_1 (надалі - Позикодавець) та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) був укладений письмовий Договір позики № 4-Б (надалі Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав Позичальнику на умовах договору позики грошові кошти в сумі 5600 гривень, що еквівалентно 400 доларам США строком на один місяць зі сплатою 35 відсотків від суми позики щомісячно. Позичальник повинен повернути позикодавцю грошові кошти з відсотками не пізніше 18 годин 24.11.2014 року.

Згідно п. 2 Договору позики Позичальник зобовязується повернути суму позики у встановлений договором строк, який вираховується з дня передачі йому грошей, але не меншу ніж 400 доларів США на момент повернення по курсу НБУ в Україні та відсотки за цей час.

Відповідно п. 3 Договору позики даний договір набуває чинності з моменту передачі грошей Позикодавцем Позичальнику.

На підтвердження факту укладення Договору позики та отримання грошей в позику відповідач ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку, складену та підписану ним власноручно, яка посвідчує отримання ОСОБА_2 23.10.2014 року у позику грошових коштів в сумі 5600 гривень.

Вказана розписка є невід'ємною частиною Договору позики укладеного між позикодавцем та позичальником та до повного погашення боргу зберігається у позикодавця, який після погашення заборгованості зобов'язується повернути її позичальнику.

Відповідно п. 4 Договору позики при поверненні суми позики Позикодавець повертає Позичальнику його розписку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт неналежного виконання відповідачами умов договору позики знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи і є підставою, відповідно до змісту договору позики та розписки, наданих позивачем та вимог чинного законодавства, для задоволення позову, а саме стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті (станом на 09.02.2016 за курсом НБУ 1 дол. США = 25,877 грн.) становить 10350,8 гривень.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 1 Договору позики зобов'язання Позичальника по сплаті процентів в розмірі 35 відсотків від суми позики щомісячно за час дії договору мало бути виконане ним в наступні строки: до 24.11.2014 року повинні були бути сплачені проценти за період користування позикою з 23.10.2014 року по 23.11.2014 року, що складає 1960 гривень. Однак, відповідач не виконав зобовязання сплатити проценти за користування позикою протягом строку встановленого договором в сумі 1960 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 6 Договору позики у випадку несвоєчасного повернення позики відповідно до ЦК України Позичальник сплачує Позикодавцю суму боргу, а також неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків від суми боргу та пеню в розмірі 2 відсотків від початкової суми боргу за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що з моменту виникнення прострочення, а саме з 25.11.2014 року на день проведення судового засідання пройшло 463 календарних дні. Враховуючи зобовязання відповідача, встановлені пунктом 6 Договору позики, він повинен сплатити позивачеві штраф в розмірі 5600 гривень та пеню в розмірі 2 відсотків від суми позики за кожень день прострочення, що складає 51856 гривень.

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики № 4-Б від 23.10.2014 року, умови якого позивачем було виконано, шляхом надання відповідачу коштів, а відповідачем взяті на себе за договором зобов'язання не виконані, в зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 69766 гривень 80 копійок, з яких: 10350 гривень 80 копійок сума позики, 1960 гривень проценти за користування позикою, 51856 гривень пеня, 5600 гривень штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 698 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 698 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 553, 554, 1046, 1047, 1049, 1048 ЦК України, ст.ст.10, 60, 81, 88, 213-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість за Договором позики № 4-Б від 23.10.2014 року в розмірі 69766 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, судові витрати, які складаються з 698 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_3