Провадження № 2/344/1890/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - КП «Єдиний розрахунковий центр» про зобов»язання усунути перешкоди та вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був уточнений, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов»язання усунути перешкоди та вчинити певні дії. В обгрунтування позову зазначив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 самовільно, без згоди органів місцевого самоврядування та інших співвласників квартир багатоквартирного будинку встановили цегляну перегородку та двері у загальному коридорі другого поверху третього підїзду будинку АДРЕСА_1, чим порушили права позивача у користуванні сходовою кліткою. Просив суд постановити рішення яким зобов"язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3усунути перешкоди у користуванні позивачем сходовою кліткою загального користування на другому поверсі третього під"їзду будинку АДРЕСА_1, зобов"язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власний рахунок виконати демонтаж самовільно встановленої перегородки з дверима, що знаходиться на сходовій площадці на другому поверсі третього під"їзду будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідачів заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що перегородка з дверима, що знаходиться на сходовій площадці на другому поверсі третього під"їзду будинку АДРЕСА_1 була встановлена працівниками ЖЕО в 1990-х роках за заявою відповідачів з метою забезпечення схороності квартири. Вважає заявлений позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведений факт порушення його прав саме відповідачами та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

У судове засіданні представник КП «Єдиний розрахунковий центр» не з"явився, надав заяву про розгляд справи без участі КП "ЄРЦ".

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.10.2002 року (а.с.7).

З копії Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1993 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Як вбачається з копії Експлікації (а.с.12), акту від 04.09.2015 року (а.с. 123-124) на сходовій площадці на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 перед квартирою АДРЕСА_2 встановлена цегляна перегородка з дверима.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем були надані суду письмові докази, а саме акт огляду житлового будинку 03-13/04-170 від 17.04.2014 року, відповідь Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.05.2014 року № 1033/01-09/01, попередження КП «ЄРЦ» від 25.04.2014 року та акт комісії від 04.09.2015 року.

Відповідно до Акту огляду житлового будинку 03-13/04-170 від 17.04.2014 року, складеного комісією КП «ЄРЦ» під час проведення комісією огляду жилого будинку по АДРЕСА_1, встановила таке: мешканці квартири АДРЕСА_2 встановили двері, перегородивши частину загального коридору (а.с.9).

Згідно відповіді Департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.05.2014 року № 1033/01-09/01 розглянуто звернення позивача з питання неправомірних дій мешканців квартири АДРЕСА_2. Балансоутримувачем надано попередження власнику квартири АДРЕСА_2 щодо усунення перешкод в користуванні приміщення загального користування (а.с. 10).

Як вбачається з попередження КП «ЄРЦ» від 25.04.2014 року ОСОБА_4 повідомлено щодо демонтажу самовільно встановлених конструкцій (а.с.11)

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Надані позивачем докази на думку суду не є належними,оскільки не містять в собі даних влаштування відповідачами перегородки відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Крім того, згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.06.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1,треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: КП «Єдиний розрахунковий центр», ОСББ "Колос" до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном відмовлено (а.с. 109-11). Рішення суду ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року залишено без змін ( а.с.112-113).

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо порушення його майнових чи інших прав відповідачами.

Керуючись ст. 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15, 16, 316,317, 319, 321, 391ЦК України, ст. ст. 10-11,57-60,64, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - КП «Єдиний розрахунковий центр» про зобов»язання усунути перешкоди та вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Татарінова О.А.