РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В. за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, УМВС України у Хмельницької області, відділу капітального будівництва УМВСУ у Хмельницькій області про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити спільне майно квартиру АДРЕСА_1, що є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 так, як придбана під час проживання в шлюбі тому вимушена звернутися до суду про захист порушеного права.

У судове засідання представник позивача зявилася, уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову пояснив суду, що за спірну квартиру кошти виплачені повністю, згідно договору на дольову участь у будівництві. Підтвердив, що з його вини не реєструється право власності на зазначену квартиру.

Представник УМВС України у Хмельницької області у судовезасідання не зявився та не повідомив суд про причину неявки.

Представник відділу капітального будівництва УМВСУ у Хмельницькій області заперечив проти позову та пояснив суду, що довідку про завершення виплати квартири у дольовому будівництві відділ не взмозі видати ОСОБА_2 так, як в останнього відсутні платіжні документи на сплату у розмірі 69068 грн.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі до 13 грудня 2013 року, що підтведжується свідоцтвом про розірвання шлюбу ввиданого 13.12.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькый області, актовий запис №350.

Під час проживання у шлюбі за інвестиційним договором №4/1524-08 від 30 грудня 2008 року на дольову участь у будівництві укладеного між ОСОБА_2 та відділу капітального будівництва УМВСУ у Хмельницькій області подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1. Загальна варітість квартири відповідно до проведеної інвентаризації будинку складає 195426,62 грн., що підтведжується даними довідки №38/235 від 07.11.2016 року виданої відділом капітального будівництва УМВСУ у Хмельницькій області.

Даними декларації про готовність обєкта до експлуатації зарестрованої в Управлінні державного архітектурно будівельного контролю у Хмельницькій області 22 грудня 2014 року підтведжується, що 209 квартирний житловий будинок №9 по вул. Зарічанській м. Хмельницького є готовим до експлуатації.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Зважаючи на викладене, керуючись Постановою Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року по справі №6-47цс16, беручи до уваги ті обставини, що квартира №53 у 209 квартирному житловому будинку №9 по вул. Зарічанській м. Хмельницького збудована за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво її закінчено, квартира фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але право власності на неї не оформлюється з вини відповідача ОСОБА_2; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна суд вважає, що достатньо правових підстав для визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Судові витрати становлять 898,61 грн. та підлягають стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, пропорційно до частини задоволеного позову.

Керуючись.ст.10,60, 209, 212-213 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69 СК України, ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 898,61 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 25 листопада 2016 року.

Суддя С. Стефанишин