Справа № 489/6628/15-ц
Номер провадження 2/489/189/16
РІШЕННЯ
Іменем України
17 лютого 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва (далі - позивач) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі) про визнання осіб такими, що не мають права користування приміщенням, виселення та зобов`язання передати приміщення,

встановив
В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі проживають у гуртожитку, який має статус військового майна та обліковується в органах квартирно-експлуатаційної служби ЗСУ. Зазначає, що відповідачі не мають відношення до Збройних Сил України, у зв`язку з чим у них відсутні будь-які права на користування службовим приміщенням.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають звільнити вказану займану площу, просив суд визнати відповідачів такими, що не мають права на користування службовим приміщенням-кімнатою гуртожитку та виселити відповідачів з вказаної кімнати без надання іншого службового приміщення, зобов`язавши передати зазначене житлове приміщення Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційний відділу м. Миколаєва.

24.11.2015 від представника відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення на позовну заяву. Зазначає, що відповідачі мають ордер на дві кімнати №503, 504 і мешкають в цих кімнатах 18 років. Вказує, що позивач зловживає своїм службовим положенням.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Надали суду письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Рішенням Миколаївського міськвиконкому від 10 січня 1986 р. № 35 гуртожиток військової частини № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 був зареєстрований як гуртожиток для малосімейних військовослужбовців.

З 28.12.2005 цей гуртожиток був переданий військовою частиною НОМЕР_2 на баланс квартирно-експлуатаційної частини м. Миколаєва (КЕЧ Миколаївського району).

Відповідно до ордеру № 519 від 04.02.2015 на реєстрацію у гуртожитку, ордер видано ОСОБА_1 із сім`єю з трьох осіб за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вказаного ордеру відповідачі були зареєстровані в кімнатах 503, 504, що вбачається з паспортів відповідачів.

Актом перевірки законності заселення та мешкання громадян України, стану утримання будівлі та приміщень в гуртожитку Збройних Сил України за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого ТВО начальника Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку полковника О. М. Биковця від 30.07.2013 встановлено перелік осіб, які не мають (втратили) зв`язок зі Збройними Силами України та безпідставно мешкають в гуртожитку, серед яких є відповідач.

Згідно з довідкою №1130 від 22.09.2015 в кімнатах АДРЕСА_3 проживають та зареєстровані з 13.02.2015 відповідачі.

Відповідно до довідки про перевірку житлових умов, яка міститься в матеріалах справи, гуртожиток АДРЕСА_2 належить Міністерству Оборони України. В зазначених кімнатах проживає три особи. За висновком комісії, мешканці гуртожитку не мають відношення до Збройних Сил України

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне положення містить і частина 4 статті 9 ЖК України.

Загальні правила користування житловими приміщеннями у гуртожитках регулюються статтями 125-132 ЖК України.

Правовідносини щодо користування та забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей житлом, в тому числі і приміщеннями гуртожитків, також регулюються Законом «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500-VI, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМ України від 3 серпня 2006 року № 1081, та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737 (далі - Інструкція).

Зазначені норми містять диференціацію видів гуртожитків, умови надання такого приміщення у користування та збереження цього права у різних випадках, а також підстави виселення осіб з приміщень гуртожитків.

Таким чином, вирішення спірного питання залежить від статусу житлового приміщення; підстав, за яких особа поселилась до нього, тобто статус цієї особи; порядку заселення та певних умов збереження права користування приміщеннями гуртожитку тими чи іншими особами.

Підставою виселення відповідачів позивач зазначає той факт, що ОСОБА_1 ніколи військовослужбовцем не був, документів, що підтверджують право користування гуртожитком (ордеру), не має, а тому він та члени його сім"ї, самоуправно зайнявши житло, підлягає виселенню за статтею 116 ЖК України та пункту 5.10 Інструкції.

Особами, які самоуправно зайняли житло, вважаються особи, які вселились до приміщення самовільно, без будь-яких підстав або всупереч заборони про вселення.

Разом з тим, з наданої суду копії ордеру вбачається, що відповідачі були заселені в спірні кімнати № 503-504 на підставі цього ордеру, виданого 04.02.2015 начальником КЕВ м. Миколаєва О. Ю. ОСОБА_5 .

Отже, встановлені обставини свідчать про відсутність правових підстав вважати відповідачів особами, які самоуправно зайняла кімнати №503-504 гуртожитку та які підлягають виселенню за частиною 3 статті 116 ЖК України.

Виселення відповідачів з підстав вказаних у статті 125, 132 ЖК УРСР не можливе, оскільки вони вселялись не у зв`язку з трудовими відносинами. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.12.2011 у справі 6-71цс11.

Судом у 2014 році розглядалась тотожна справа про виселення відповідачів, однак позивачем було будинкоуправління АДРЕСА_4 .

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити через необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив
Відмовити в задоволенні вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що не мають права користування приміщенням, виселення та зобов`язання передати приміщення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв