Справа № 450/253/16-ц Провадження № 2/450/675/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.,

при секретарі Зварич С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 11.12.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 21 600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. На підставі наведеного позов просить задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та позов просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак 21.03.2016 року через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву у якій вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки у 2008 році між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Згідно «Умов» надання споживчого кредиту встановлено позовну давність тривалістю у пять років, однак ці «Умови» не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки такі не містять підпису позичальника, а підписуючи заяву про надання кредиту, немає доказів, що відповідач розумів саме ці «Умови», а також те, що «Умови» містили збільшений строк позовної давності в момент підписання позичальником заяви, та що такі в подальшому не змінювались. На підставі наведеного вважає, що позовні вимоги про стягнення 2 500,00 грн. за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1 144,12 грн. штрафу (процентної ставки) є безпідставними та підлягають відмові. Крім того, просить застосувати до позовних вимог загальну позовну давність тривалістю у три роки та щодо неустойки тривалістю один рік, а також зменшити розмір неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, тобто коли такий значно перевищує розмір збитків.

Окрім того, відповідачем 21.03.2016 року заявлено клопотання про застосування загальних строків позовної давності до основного боргу, процентів та комісії, а також спеціальну позовну давність щодо стягнення штрафу та пені.

Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.12.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що, зокрема підтверджено заявою про відкриття рахунку надання послуг у ПриватБанку. Тим самим відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає кредитний договір. На підставі договору кредиту відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні цього договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З наведеного вбачається, що відповідач, підписавши заяву про відкриття рахунку надання послуг у ПриватБанку, підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає кредитний договір, який було укладено з дотриманням всіх вимог законодавства, проте, зазначене не позбавляє відповідача звернутись в суд із позовом в суд про оспорення зазначеного кредитного договору. Крім того, відповідачем не представлено доказів, зокрема не долучено копії таких, а тому не доведено, що підписуючи заяву про відкриття рахунку надання послуг він розумів інші, ніж саме ті, які містяться у матеріалах, зазначені вище умови, правила та тарифи кредитного договору, а тому цих вимог сторонам слід неухильно дотримуватись.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку із чим було змінено його назву, що стверджується статутом ПАТ КБ «ПриватБанк» доданим до матеріалів справи.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого за рішенням банку, а також надання клієнтом банку права у будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт.

У п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, а тому розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг та п.5.8 Правил користування платіжною карткою.

У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг визначено обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у тому числі неповернутого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У відповідності із ст. 549 ч. 2, 3 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.7 «Правил користування платіжною карткою» передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, у останнього станом на 31.12.2015 року виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 24 526,62 грн., з яких 4 369,60 грн. заборгованості за кредитом, 16 012,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 500,00 грн. заборгованості по комісії та пені, 500,00 штраф (фіксована частина), 1 144,12 грн. штраф (процентна складова), що стверджується відповідним розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи.

Однак, згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідач заявив клопотання про застосування щодо даних кредитних правовідносин строків позовної давності, зокрема щодо основного зобовязання тривалість у три роки (ст.257 ЦК України), та тривалістю в один рік щодо нарахованої неустойки (ст.258 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач останній раз здійснював погашення кредиту 04.11.2013 року, а позивач звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості 01.02.2016 року, тобто у межах трьохрічного строку визначеного законом для основного зобовязання, а відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості, у частині основного боргу, заявлено у межах строків позовної давності, такі є законними, обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Однак, беручи до уваги те, що до вимог про стягнення неустойки застосуванню підлягає спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, те, що із позовом позивач звернувся в суд 01.02.2016 року, а тому, суд прийшов до переконання, що з відповідача в користь позивача стягненню підлягає пеня за рік, що передував зверненню із позовом до суду, що згідно розрахунків поданих банком становить 1 100,00 грн.

Крім того, ОСОБА_1, просив зменшити розмір неустойки нарахованої банком посилаючись на положення ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, за наведеного вище, оскільки розмір неустойки не перевищує розміру збитків, а інші обставини, які мають істотне значення відсутні, суд прийшов до переконання, що розмір неустойки зменшенню не підлягає.

Відтак заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача за невиконання умов кредитного договору становить 23 126,62 грн., з яких 4 369,60 грн. заборгованості за кредитом, 16 012,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 штраф (фіксована частина), 1 144,12 грн. штраф (процентна складова), 1 100,00 грн. заборгованості по комісії та пені (з врахуванням застосованих строків позовної давності), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 126,62 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 378,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

СуддяОСОБА_2