АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8673/15-ц Номер провадження 22-ц/786/602/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобов'язання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобов'язання повернути малолітніх дітей матері та про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3, за адресою АДРЕСА_1.

Відібрано у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають з ним за адресою АДРЕСА_2 та повернуто їх матері, ОСОБА_3.

Рішення суду в частині відібрання у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживають з ним за адресою АДРЕСА_2 та повернення їх матері, ОСОБА_3 допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 1948 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині визначення місця проживання дітей скасувати та закрити провадження в цій частині, оскільки вказана вимога була вже предметом розгляду в суді та Автозаводським районним судом м. Кременчука з цього приводу ухвалено рішення 14 квітня 2015 року. В частині відібрання дітей просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_3.

Між тим, звертаючись в жовтні 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, зобов'язання повернути їх матері та про збільшення аліментів, ОСОБА_3 повторно просила суд визначити місце проживання їхніх малолітніх дітей з нею за адресою - АДРЕСА_1.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з їх обґрунтованістю та повторно вирішив спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що по даних справах тотожними є всі складові позову, а зазначення позивачем ОСОБА_3 в новому позові іще і адреси свого місця проживання - не має правового значення при вирішенні спорів про визначення місця проживання дітей, оскільки за змістом ч.1 ст. 161 СК України підлягає визначенню з ким із батьків повинні проживати діти, а не за якою конкретною адресою, оскільки остання може змінюватись, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду, із відповідним закриттям провадження по справі, в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Крім того, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції поклав в основу своїх висновків обставини, встановлені вищевказаним судовим рішенням. Зокрема, те, що з 2006 року постійним місцем проживання родини ОСОБА_2 була квартира АДРЕСА_1, де вони проживали разом із батьками дружини.

В зв'язку з неможливістю подальшого спільного проживання та збереження шлюбу, який перетворився у формальність, натомість відповідачем фактично було створено нову сім'ю, вищевказаним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 квітня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Також сторонами не заперечується, що з листопада 2013 року відповідач з сім'єю не проживав, мешкав у своєї матері в м. Жмеринка, куди і вивіз дітей на період літніх канікул у червні 2014 року.

В подальшому, ОСОБА_2 переїхав до м. Запоріжжя, у зв'язку з чим з липня 2014 року і по даний час діти проживають в новій родині батька в орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_2, разом з ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_7, 2003 року народження.

За цей час спілкування між матір'ю та синами фактично було припинено.

В зв'язку з неможливістю вирішити спір між батьками щодо повернення малолітніх дітей позасудовим шляхом, ОСОБА_3 звернулася в жовтні 2015 року до суду з вимогою про відібрання у ОСОБА_2 їх малолітніх дітей з підстав, визначених ч.1 ст.162 СК України.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.04.2015 року визначено місце проживання малолітніх дітей з матір'ю ОСОБА_3, цим же рішенням встановлені обставини, які є преюдиційними при вирішенні даної справи, а відтак повторному доказуванню не підлягають. Зокрема, суд прийняв до уваги те, що батько дітей самовільно змінив їх місце проживання, після постановлення відповідного судового рішення матері дітей не повертає, фактично ухиляється від його виконання, у зв'язку з чим на підставі ч.1 ст. 162 СК України прийшов до висновку про необхідність відібрати дітей та повернути їх матері.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів як з таким, що відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на законі.

Так, за змістом ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина,змінить її місце проживання, утому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.04.2015 року відповідач ОСОБА_2 без згоди матері ОСОБА_3 в серпні 2014 року самовільно змінив місце проживання малолітніх дітей і замість повернення останніх після літнього відпочинку до себе додому в м. Кременчук, вивіз синів за новим місцем військової служби до м. Запоріжжя, фактично сприяв припиненню спілкування між дітьми та їх матір'ю, мав на останніх сильний вплив, що дало суду підстави для висновку, що саме волею батька вони поставлені в умови, коли вимушені болісно обирати між ним та матір'ю.

Крім того, після набрання даним рішенням законної сили, відповідач ухиляється від виконання останнього, дітей матері не повертає.

При цьому, жодних доказів, які б засвідчували протиправну поведінку матері, неналежне виконання нею своїх материнських обов'язків, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів розцінює зазначену поведінку відповідача як протиправну та вважає обґрунтованими висновки місцевого суду щодо наявності підстав для відібрання у нього малолітніх дітей, з поверненням їх матері ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з судовим рішенням в частині відібрання дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної справи в цій частині обґрунтовані власним баченням апелянта обставин, пов'язаних з його діями щодо вивезення дітей до м. Запоріжжя, наполягаючи на тому, що місце проживання матері не було їх місцем постійного проживання, а відтак він як батько мав право забрати синів із собою.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій часині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. п.3,4, ч.1 309, 310, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року в частині задоволення позову про визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_3 скасувати, провадження по справі в цій частині позовних вимог закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :