Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/831/16-ц
РІШЕННЯ

іменем україни

31 березня 2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Ворона Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг по теплопостачанню за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2016 року в сумі 7453 грн. 00 коп., які отримані ним за адресою: АДРЕСА_1.

Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 1488 грн. 84 коп. та 3 % річних в сумі 159 грн. 73 коп. Всього просив стягнути 9101 грн. 57 коп. заборгованості.

Представник позивача в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення боргу визнає в повному обсязі. А в задоволенні вимоги про стягнення судового збору просить відмовити, оскільки він є інвалідом 2-ї групи.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не зявились.

Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання, що надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_2.

Правовідносини з надання послуг теплопостачання між сторонами врегульовані договором про надання послуг теплопостачання, укладеним 07 листопада 2007 року (а.с.12).

На виконання договору позивач ОСОБА_2 обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавав відповідачу послуги з опалення житла та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги приймав та оплачував, від їх прийняття не відмовлявся.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобовязана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов'язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Вчасно відповідач отримані послуги в повному обсязі не оплачував. У звязку з цим за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2016 року виник борг в сумі 7453 грн. 00 коп.

До розгляду справи судом цей борг відповідачем не сплачений.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Тарифи на послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2016 року, який є предметом судового розгляду, регулювались відповідним рішенням ОСОБА_2 обласної ради від 01 лютого 2011 року «Про забезпечення виконання постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України», а також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями послуг».

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Суд також враховує, що позовні вимоги ВП «Полтаватеплоенерго» предявлено в межах термінів позовної давності, перебіг якої переривався періодичною оплатою боргу відповідачем.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги в розмірі 7453 грн. 00 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 1488 грн. 84 коп., 3% річних в розмірі 159 грн. 73 коп.

Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 9101 грн. 57 коп.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених ним судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» інваліди 2 групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно довідки серії МСЕ №0214637 від 02 квітня 2004 року ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

Відповідно, від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.35 Постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Тому позивачу необхідно компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2016 року в сумі 7453 грн. 00 коп., компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 1488 грн. 84 коп., 3% річних в розмірі 159 грн. 73 коп., а всього стягнути 9101 грн. 57 коп.

Компенсувати Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок держави сплачений ним за платіжними дорученнями від 17 лютого 2016 року №59275298 на суму 160 грн. та від 24 грудня 2015 року №56115471 на суму 1218 грн. на рахунок № 0003 в ГУ ДКСУ у Полтавській області (МФО 831019) судовий збір в загальному розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, - в 10-денний термін з дня одержання копії рішення.

Головуючий О.А.Самсонова

31.03.2016