Справа № 229/4159/15-ц
Провадження №2/229/52/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

представника позивача Мельніченко Т.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Дружківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що з 17.09.2015року на первинному обліку у службі у справах дітей Дружківської міської ради перебуває малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, яка є дитиною, що фактично залишилася без піклування батьків. Протягом 2015року зафіксовано кілька фактів залишення ОСОБА_2 домівки, у зв"язку з чим з 19.05.2015року вона перебувала на обліку як дитина, яка систематично самовільно залишає постійне місце проживання. 08.09.2015року після чергового залишення домівки, дівчина була виявлена на вулиці, складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров"я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Того ж дня малолітню було влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради.

Мати малолітньої ОСОБА_1 має чотирьох дітей, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, фактично мешкає разом з дітьми та співмешканцем ОСОБА_3 в АДРЕСА_2.

Відомості про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_2 записані згідно з ч. 1 ст. 135 СК України.

До квітня 2015року стосунки між ОСОБА_2 та її матір"ю були цілком нормальними, дівчинка з любов"ю відносилася до мами, дуже цінувала свою сім"ю, піклувалася про молодших сестер. У квітні ситуація змінилася: дівчина перестала відвідувати школу, стала уходити з дому, постійно конфліктувала з матір"ю та іншими членами сім"ї. Неодноразові бесіди з дитиною та її матір"ю не дали позитивних результатів, тому з метою корекції поведінки дитини 19.05.2015р вона була влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справа дітей Слов"янської міської ради. 31 липня 2015року дитину було повернено на виховання в сім"ю, а через кілька днів дівчинка знов пішла з дому.

З 08 вересня 2015року по теперішній час ОСОБА_2 перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради, дівчина навчається у 8 класі Краматорської школи інтернату №3 , до навчання ставиться відповідально. Жодної спроби самовільно залишити державний заклад з боку дитини не було. ОСОБА_1 письмово повідомлена про місце перебування доньки, однак жінка категорично відмовилася займатися вихованням та утриманням дочки і надала до служби заяву, в якій зазначає, що її дитині краще перебувати у державному закладі. Жінка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Просять позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, стягнути з неї аліменти на користь дитини в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача Мельніченко Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що відповідач ОСОБА_1 не створила належні умови для виховання дитини. Дитина перестала відвідувати школу, стали виникати конфлікти з матір'ю, почала уходити з дому. Мати її не шукає. В травні дитину було направлено до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Слов'янської міської ради. 31 липня 2015року дитина повернулася, а через декілька днів знов покинула дім. З 08 вересня 2015року і по теперішній час ОСОБА_2 перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради. Навчається у 8 класі школи-інтернату №3 м.Краматорська. Жодної спроби самовільно залишити заклад з боку дитини не було. До теперішнього часу мати не виявила бажання повернути дитину до дому, не відвідує дитину, не цікавиться її життям. Вважає, що мати відмовилася займатися вихованням дитини, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відносини з донькою ОСОБА_2 до весни 2015року були достатньо гарними. Але на весні з дитиною щось сталося. Вона перестала її слухатися, почала конфліктувати, самовільно уходила з дому, відмовлялася допомагати по дому. Дитина вийшла з під контролю. Вона постійно проводила з нею бесіди, намагалася її утримувати вдома, щоб вона нікуди не ходила, але все марно. Дитина влаштовувала істерики, збігала з дому. Вона її шукала, приводила до дому. Зверталася до міліції, повідомляла, що зникла дитина. Міліція її приводила. Дитина почала хитрити, обманювати. Вона не знає, що вже з нею робити. За порадою органу опіки вона писала заяву влітку, щоб дитину влаштували в центр реабілітації на деякий час. Сподівалася, що вона там побудить і в неї виникне бажання повернутися до дому. Але вже наступного дня після повернення з центру, донька знову збігла з дому. Допускає, що дитина потрапила під якийсь негативний вплив на вулиці, можливо це перехідний вік. Їй дуже важко з нею справитися. В них вже дійсно виникли такі напружені відносини, що не знає як буде краще. В центрі соціальних служб м.Дружківки вона з донькою була лише один раз. Ніякої роботи з ними не проводилося, а для налагодження відносин з донькою їй порадили купити доньці телефон, оскільки вона скаржилася в центрі, що у всіх є телефон, а в неї немає. Матеріальне становще в неї не дозволяє купувати телефон. Вона на даний час часто спілкується з донькою по телефону. З її слів, відомо, що дитині подобається в центрі. Вона відвідувала її в центрі в м. Краматорськ, привозила одяг. Зараз дітей вивезли до м. Святогірськ, туди вона не їздила, оскільки матеріально це важко, крім того в неї є ще маленька дитина, яку ні на кого надовго залишити. Можливо дійсно буде краще, щоб донька деякий час пожила окремо, в центрі, тому вона і писала заяви в яких погоджувалася , щоб її позбавили батьківських прав.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що відповідач є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с.4).

Відомості про батька ОСОБА_2 записані відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України. (а.с.6).

Судом встановлено, що з 08.09.2015року по теперішній час ОСОБА_2 перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради, куди влаштована за клопотанням служби у справах дітей Дружківської міської ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. (а.с.13,52).

До 08.09.2015року дитина проживала разом зі своєю матір'ю, та рідними сестрами за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позивач на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків посилається на Акт обстеження житлово побутових умов дитини ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 від 16.04.2015р (а.с.67), але цей акт не містить відомостей щодо умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків. В акті зазначено, що всі необхідні речі для навчання дитини в наявності. Дитина здорова, але не завжди слухає батьків, схильна до уходу з дому, не завжди знаходить порозуміння з сестрами. На зауваження батьків не завжди реагує адекватно. Мати часто відвідує школу, контролює навчання дитини.

Згідно Акту обстеження умов дитини ОСОБА_2 від 11.09.2015р (а.с.19). за адресою АДРЕСА_2 , є всі необхідні речі для навчання дітей. На даний час дитина не проживає з родиною, проживає у виняткових знайомих. Займається бродяжництвом, неодноразово була притягнута до міліції. На зауваження реагує неадекватно. З родиною не намагається знайти спільної мови. Взаєморозуміння з батьками, сестрами не знаходить. Мати постійно тримає зв'язок зі школою.

На думку суду зміст цього Акту також не свідчить про умисне ухилення матері від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2.

Із змісту листа начальника служби у справах дітей Дружківської міської ради С.Г. Войчук від 08.09.2015р № 647 (а.с.9) вбачається , що мати ОСОБА_1 намагається контролювати дочку, однак впливу на неї не має, стосунки між матір'ю та дитиною дуже напружені. Дитина потребує корекції поведінки з боку психолога.

Згідно характеристики, яка надана класним керівником та директором ЗОШ №8 м.Дружківки , як учениця 8 класу, неповнолітня ОСОБА_2 до навчання ставиться неохайно. Систематично не виконує домашні завдання. В класі дружніх стосунків ні з ким не підтримує. Часто сама створює конфліктні ситуації. В квітні 2015року у поведінці дитини відбувся перелом. ОСОБА_2 перестала відвідувати заняття. Її бачили в компанії людей старшого віку. На зауваження ОСОБА_2 не реагує, може поводити себе агресивно. Була замічена у вживанні алкогольних напоїв, курінні. Не одноразово міліція її затримувала за бродяжництво (а.с.24).

Така характеристика підтверджує пояснення відповідача ОСОБА_1, що дитина дійсно різко змінила свою поведінку, і вона не може з нею впоратися, не має на неї ніякого впливу, але ж такі обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав матері.

В листі директора ЦСССДМ Полукеєвої від 15.10.2015р № 188 (а.с.12) зазначено, що відносини між членами сім ї та ОСОБА_2 дуже напружені. Дівчинка почала залишати домівку і бути відсутньою декілька днів. Мати не докладала особливих зусиль , щоб знайти і повернути дочку до дому. У спілкуванні матері та дитини немає взаєморозуміння, навіть у розмові один з одним відчувається ненависть. З цього приводу неодноразово проводилась робота з метою допомогти налагодити дружні стосунки між матір'ю та ОСОБА_2, але результату не було.

Але суд не погоджується з тим, що мати не докладала особливих зусиль , щоб знайти і повернути дочку до дому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є матір'ю співмешканця ОСОБА_1 ОСОБА_3, пояснила, що, відповідачка приділяє увагу всім своїм дітям. ОСОБА_2 ніхто в сім'ї не обижав. З квітня 2015року поведінка ОСОБА_2 дуже змінилася. Вона почала залишати домівку без дозволу матері. При цьому вона могла влаштувати таку істерику, вигадувати різні приводи, що їй треба піти з дому, у вікно виплигувати, щоб тільки покинути домівку. Її ніхто не міг на той момент заспокоїти. ОСОБА_2 могла вночі покинути будинок, коли вже всі спали. Матір її постійно ходила шукала. Зверталася до міліції, щоб допомогли. Її знаходили, повертали матері. Був випадок, коли тільки повернули, і по дорозі додому дівчина знову збігла, утримати її було неможливо. ОСОБА_1 постійно проводила з дівчиною бесіди щодо її поведінки, роз'яснювала , що так не правильно і не можна. Особисто вона з нею багато разів розмовляла з цього приводу. Дитина не може пояснити свою таку поведінку. Вона їздила до неї в центр, розмовляла з нею, бажала все ж таки зрозуміти, чому дівчина так себе поводить, але дитина говорить, що не знає чому так поводиться. В сім'ї дітей ніколи не ділили, не можна сказати, що якась дитина краще.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вони спілкувалися як з мамою, так і з дитиною Взаєморозуміння між матір'ю та дитиною не має. Мати не знає, що з нею робити. Зі слів дитини, мати примушує її працювати. Але як саме працювати не пояснила. Працівниками ЦСССДМ проводилася робота з матір'ю та дитиною, з метою допомогти налагодити відносини, але відносини так і не поліпшилися.

При цьому свідок ОСОБА_5 не змогла в судовому засіданні зазначити, яка конкретно проводилася робота, щоб допомогти матері та дитині зменшити конфлікт.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що ця робота полягала в тому, що їй радили налагодити відносини з дочкою, але яким чином, ніхто не сказав, а вона вже не знає, як це робити, оскільки бесіди з донькою ні до чого не приводять.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, як дитина, яка систематично самовільно залишає місце постійного проживання (а.с.53,54). Що підтверджує той факт, що дитина без дозволу матері, залишає будинок, ніхто її до цього не примушує.

Свідок ОСОБА_6 , яка працює заступником директора ЗОШ №8, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 навчалася в школі з 2класу. Проблеми в поведінці дитини з'явилися в квітні 2015року. Дитина почала залишати домівку, не бажала повертатися зі школи до дому. В розмовах між матір'ю та дитиною вбачається напруженість. Мати байдуже ставиться до своєї дитини, ОСОБА_2 скаржилася, що мама її не любить.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_6, оскільки ці пояснення суперечать іншим доказам по справі, а саме Акту обстеження від 16.04.2015р (а.с.18), який складено комісією , до складу якої входила свідок ОСОБА_6 , і в якому зазначено, що мати часто відвідує школу, контролює навчання дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором відділу поліції. В квітні 2015року надійшло повідомлення зі школи, що ОСОБА_2 пропускає заняття в школі. Він спілкувався з ОСОБА_2, з її матір'ю. Бачив, що відносини між дитиною та матір'ю не дружні. ОСОБА_2 висловлювалася, що не бажає мешкати з матір'ю. Він її знаходив у під'їзді будинку по вулиці Індустріальна. По роботі він відвідував центр, в якому перебуває ОСОБА_2, бачив її. Дитина виглядала добре, і відчуває себе добре.

Суд вважає, що такі свідчення не підтверджують факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Причина не бажання дитини проживати з матір'ю, свідком не з'ясовувалася.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 16-2278-01 від 24.11.2015р орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її доньки ОСОБА_2. У висновку зазначено, що ОСОБА_2 перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Краматорск, навчається у 8 класі Краматорської загальноосвітньої школи-інтернату №3, до навчання ставиться з відповідальністю, зарекомендувала себе з позитивної сторони, має добрі стосунки з працівниками та вихованцями центру.

При цьому доказів, які б підтверджували такі обставини, у висновку не зазначені. Не надані такі докази в судове засідання.

Також у висновку зазначено, що дівчину було обстежено психіатром, який зробив висновок, що дитина психічно цілком здорова, а її поведінка в сім'ї є слідством байдужого ставлення до неї з боку матері. Однак такого висновку лікаря до суду не надано. Відповідач заперечив в судовому засіданні про наявність такого висновку лікаря.

У висновку зазначено, що жінка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до ОСОБА_2, до інших дітей вона ставиться інакше.

Факт того, що дійсно відповідач ставиться до інших своїх дітей інакше ніж до доньки ОСОБА_2 в судовому засіданні не доведений. Не обґрунтовано це і висновку органу опіки.

В судовому засіданні також встановлено, що під час розгляду цього питання комісією, не було враховано думку самої дитини.

Виявилося не можливим врахувати думку дитини під час розгляду даної справи, оскільки неодноразові звернення суду до позивача забезпечити присутність дитини в судовому засіданні для виконання вимог ст. 171 СК України виявилися безрезультатними.

До суду надана копія пояснювальної ОСОБА_2, в якій зазначено, що її в центрі все влаштовує, не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав.

Однак суд не приймає цей документ до уваги, оскільки він не є оригіналом, ні ким не засвідчений, погодження на позбавлення батьківських прав матері нічим не обґрунтовані, хоча дитина має вік 14 років і на думку суду вже може висловити і обґрунтувати свою думку.

Суд вважає, що погодження матері на позбавлення її батьківських прав викликано її неспроможністю справитися з поведінкою дитини, а не з тим, що дійсно відповідач не виконує свої батьківські обов'язки чи не має бажання виховувати доньку.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_2.

Судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїх батьківських обов'язків.

Даних про те, що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом матеріали справи не містять.

Враховуючи, що під час судового розгляду доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та її винної поведінки позивачем надано не було, і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав, відповідно не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову органа опіки та піклування Дружківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова