Справа № 361/8473/14-ц
Провадження № 2/361/409/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом, в якому просить виселити відповідачів, які зареєстровані і проживають ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 744000 грн. на термін до 22 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за його користування.

У рахунок забезпечення виконання кредитних зобовязань 23.08.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними ОСОБА_1 належним чином не виконував. У звязку з чим, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2013 року стягнуто заборгованість у розмірі 886562,82 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після прийняття вказаного рішення банк направив до боржника та інших осіб письмову вимогу про виселення протягом одного місяця, яка виконана не була. З підстав виселення відповідачів з предмету іпотеки змушений звернутися до суду.

Дана справа слухається судом повторно.

Так, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10.06.2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10.06.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді даної справи по суті позивач у судове засідання не зявився, від його представника ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та одночасно законний представник неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог .

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, дав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 та одночасно законний представник неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не зявилася, подала заперечення у яких просила суд розглянути дану справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 744000 грн. на термін до 22.08.2017 poкy зі сплатою за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 23.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_3, яка на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2005 року належить відповідачу. Ціна предмета іпотеки обумовлена сторонами договору і становить 992000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 886562 грн. 82 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

14 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу від 8 серпня 2014 року про добровільне звільнення квартири в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги з усіма незареєстрованими членами сім'ї та іншими мешканцями.

Відповідно до довідки форми № 3 від 05.01.2015 року, виданої ДП «Житло» у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення надання їм іншого постійного житла відсутні.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1049цс15 від 02.09.2015 року, що є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, кредит надається для поліпшення якості окремого житлового будинку, а відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого при нотаріусом Броварського міського нотаріального округу 14 липня 2005 року, зареєстрованого у реєстрі № 2017, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації від 14.07.2005 року номер запису 7458 в книзі 24/5.

При розгляді даної справи по суті безспірно встановлено, що передане у іпотеку нерухоме майно квартира, не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, належить відповідачу згідно із договором купівлі-продажу від 14.07.2005 року.

З матеріалів справи вбачається, що банком не було запропоноване інше житло для осіб, яких просить виселити, тому суд приходить до висновку про передчасність таких вимог банку і відсутність підстав для виселення відповідачів.

За наведених обставин, позовні вимоги про виселення, суд вважає передчасними, оскільки позивачем не виконані в повному обсязі вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. П. Маценко