УХВАЛА іменем україни
30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданогопредставником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічнеакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 24 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ PLKPAK36850136, згідно з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 12 055,97 дол. США зі сплатою за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 23 липня 2013 року. У порушення взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором ОСОБА_3 зобовʼязання належним чином не виконував, у звʼязку з чим станом на 05 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі

47 878,88 дол. США. Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 878,88 дол. США.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 травня

2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму за кредитним договором в розмірі 5 123,75 дол. США, що еквівалентно 105 702 грн 96 коп., та 243 грн

60 коп. понесених судових витрат, всього стягнуто 105 946 грн 56 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 липня

2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня

2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 579,41 дол. США та заборгованості завідсотками в розмірі 3 923,94 дол. США, та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 579,41 дол. США та заборгованості за відсотками в розмірі 3 923,94 дол. США, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 24 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ PLKPAK36850136, згідно з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 12 055,97 дол. США зі сплатою за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 23 липня 2013 року.

Згідно з актом приймання-передачі від 16 червня 2010 року ОСОБА_3, який допустив прострочення кредиту за договором від 24 липня 2008 року

№ PLКРАК36850136, передав банку заставний автомобіль ВАЗ «Калина», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Даний автомобіль реалізовано за 3 408,16 дол. США.

Кошти від реалізації даного автомобіля враховані в розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Станом на 05 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком становить 47 878,88 доларів США і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 11 579,41 дол. США, заборгованості з процентів за користування кредитом в розмірі 3 923,94 дол. США, заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 1 026,84 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобовʼязань в розмірі 29 058,44 дол. США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,83 дол. США, штрафу (процентна складова) в розмірі 2 279,43 дол. США.

Під час судового засідання в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність за ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також ст. 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк дії договору згідно з його умовами становить до 23 липня 2013 року.

Судами встановлено, що позовна давність повинна відраховуватися від 23 липня 2013 року. При цьому зазначено, що відповідач мав би здійснити останній платіж до цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 20 березня 2015 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а. с. 2), через 1 рік та 8 місяців, тобто в межах трирічного строку, встановленого законом.

З огляду на викладене ухвалене у справі рішення суду першої інстанції та постановлена у справі ухвала апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції не можуть вважатися законними та обґрунтованими, тому в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від

13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

06 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк