Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/253/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Желепа О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування.

Визнано за ОСОБА_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, право власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і закрити провадження в справі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає,, що спірний будинок є спареним будинком, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області від 19 червня 1978 р. №285/31, яким затверджено рішення виконкому Жулянської сільської ради народних депутатів від 9 серпня 1977 року та дозволено видати свідоцтво на спарений житловий будинок в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_1, актами державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_3, який позивач не надав ні нотаріальній конторі, ні суду. ОСОБА_6 заповідав ОСОБА_2 тільки частину свого будинку АДРЕСА_3. Оскільки будинок був спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то спадкодавець ОСОБА_6 мав право надати розпорядження тільки щодо своєї частини будинку. Зазначене підтверджується його заповітом. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що дружина ОСОБА_7, переживши свого чоловіка, мала право на об'язкову частку. Оскільки проживала разом в одному будинку зі спадкодавцем і в силу ч. З ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Судом безпідставно відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Зазначає, що в матеріалах справи відсутня постанова державного нотаріуса, якою ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

02 серпня 1991 року ОСОБА_6 склав заповіт № 6ДН- 308, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, яким він заповів належну йому частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3, з відповідною частиною надвірних будівель своєму синові гр..ОСОБА_2. (а.с. 8).

Заповіт ОСОБА_6 на даний час не скасований та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке належало померлому, зокрема на житловий будинок по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку, яке зареєстроване в Київському міжміському Бюро інвентаризації 29 вересня 1988 року у реєстрову книгу під № 95 за померлим, ОСОБА_6 зареєстроване право власності на житловий будинок (домоволодіння), що знаходиться по АДРЕСА_1, тобто наявний правовстановлюючий документ на все нерухоме майно, що входить до складу спадщини, а не на його частину.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 звернулися два сини спадкодавця - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1

У зв'язку із зазначеним у Дев'ятій Київській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № с/с 73/2013 щодо майна померлого ОСОБА_6, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 43-68).

З відповіді з Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори від 28 лютого 2013 року вих. № 495/02-14 обидва спадкоємці пропустили встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року встановлено факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідач, ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини був зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3. .

Відповідачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_3.

Спадкодавець ОСОБА_6 на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_3.

Доказів, які б підтверджували фактичне проживання відповідача зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_3, суду не надано. Докази про визначення відповідачеві додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відсутні.

Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської держнотконтори ОСОБА_8 від 03 грудня 2014 року вих. № 5354/02-31 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що знаходиться в АДРЕСА_3, після смерті його батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зі змісту постанови нотаріуса вбачається, що підставою відмови було те, що заповіт написаний на частину будинку, а правовстановлюючий документ виданий на ім'я померлого на весь будинок, а також через відсутність підтвердження реєстрації права власності в КМБТІ м. Києва на ім'я спадкодавця ОСОБА_6 та неможливість встановлення складу спадкового майна.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач прийняв спадщину після померлого ОСОБА_6, але в оформленні цього права позивачу перешкоджає відсутність підтвердження реєстрації права власності на ім'я спадкодавця та неможливість встановлення нотаріусом складу спадкового майна.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6, до складу спадщини входить житловий будинок (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_3, м-н Жуляни, який належав спадкодавцю на праві власності. Після смерті ОСОБА_6 позивач звернувся до 9-ї Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу, проте З грудня 2014 року постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що заповіт складено на частину будинку, а правовстановлюючий документ виданий на ім'я померлого на весь будинок, а також через відсутність підтвердження компетентного органу в проведенні державної реєстрації права власності на будинок, тобто неможливо встановити склад спадкового майна. Вказував, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_3, де він фактично і юридично мешкає, тобто адреси місця проживання спадкодавця, ОСОБА_6 і відповідача, ОСОБА_1 різні, а відтак в силу вимог закону останній, на думку позивача, є таким, що не прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України і заява, яка подана відповідачем до нотаріальної контори, має бути визнана судом недійсною. З урахуванням зміни позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування по АДРЕСА_1; визнати заяву ОСОБА_1 від 24 січня 2013 року №122 про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6, недійсною; визнати ОСОБА_1 таким, що не прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилався на те, що він є пенсіонером та має право на обов'язкову частку у спадщині у вигляді половини частки, яка мала б належати йому по закону. Заяву про прийняття спадщини подано ним до нотаріальної контори 24 січня 2013 року. Зазначав, що ОСОБА_7 - дружині спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, належала 1/2 частина спірного будинку на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_7, як непрацездатна вдова, також мала право на обов'язкову частку у спадщині, і разом з відповідачем прийняла її після смерті спадкодавця ОСОБА_6 Вказував, що проживав зі спадкодавцем ОСОБА_6 в спареному житловому будинку, тобто фактично прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. про визнання недійсною заяви відповідача ОСОБА_1 від 24 січня 2013 року №122 про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6; визнння ОСОБА_1 таким, що не прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, і в цій частині рішення суду сторонами фактично не оскаржене.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності в порядку спадкування на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості цих вимог.

При цьому судом відхилено доводи відповідача про належність на праві власності дружині спадкодавця - ОСОБА_7 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, з тих підстав у спадковій справі, заведеній після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, відсутні докази, які підтверджують вказані обставини.

Судова колегія не може повністю погодитись з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на час будівництва спірного будинку і до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавець ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, яка є матір'ю сторін.

Відповідно до положень ст. ст. 60, 70, 67 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Частки майна дружини та чоловіка у спільному майні подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дружина, чоловік мають право на розпорядження своєю часткою у праві спільної сумісної власності після виділу її в натурі або визначення порядку користування майном.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 67 СК України заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя дружина, чоловік мають права скласти до визначення такої частки та виділу її в натурі.

Аналогічні положення щодо спільної сумісної власності подружжя та розміру часток кожного з подружжя містились і у КпШС України, який діяв на час будівництва та реєстрації права власності на спірний будинок.

Сторонами не заперечувалась та обставина, що спірний будинок №43 є об'єктом спільної власності подружжя - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не оформлення ОСОБА_7 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 права власності на належну їй частку в спільному сумісному майні подружжя та відсутність у зв'язку з цим у спадковій справі померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 відповідного правовстановлюючого документу на частину спірного будинку, не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 не мала права власності на зазначену частку у спільному майні подружжя, оскільки докази щодо набуття спірного майна за кошти, які не належали до спільних коштів подружжя, а також докази про належність спірного будинку ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності, сторонами не надавались і про наявність таких доказів ними заявлено не було.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну спадкодавцю ОСОБА_6 1/2 частину будинку АДРЕСА_3, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_2, як спадкодавець за заповітом, може успадкувати лише зазначену частину спірного будинку.

Враховуючи те, що відповідно до матеріалів справи, відомостей, наданих Київським БТІ, спарений будинок по АДРЕСА_3, складається з двох квартир, з яких право власності на одну за адресою АДРЕСА_3, має відповідач ОСОБА_1, а на другу - мав ОСОБА_6 і ОСОБА_7, і те, що квартира ОСОБА_6 і ОСОБА_7 становить 9/20 від площі всього будинку, спадщина після померлого ОСОБА_6 відкрилась на 9/40 всього будинку (домоволодіння).

Зазначене узгоджується і зі змістом заповіту ОСОБА_6, відповідно до якого він заповів позивачу ОСОБА_2 не весь будинок АДРЕСА_3, а лише належну йому, ОСОБА_6 частину цього будинку.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду про безпідставність доводів відповідача щодо спадкування обов'язкової частки ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_1 в спадщині померлого ОСОБА_6

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. І ст. 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту обов'язкову частку, яка становить половину частки, яка б належала кожному із спадкоємців за законом, спадкують малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки. Непрацездатними вважаються жінки, що досягли 55 років та чоловіки 60 років; інваліди І, II, III груп, незалежно від того,чи призначена їм пенсія, які є такими на момент смерті спадкодавця та відповідно на час відкриття спадщини.

Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах, встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК України.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на обов'язкову частку в спадщині така відмова може бути оскаржена до суду в порядку позовного провадження.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття обов'язкової частки, і відповідно до положень ст. 1276 ЦК України до її спадкоємців не переходить право на прийняття її обов'язкової частки у спадщині померлого ОСОБА_6

Відповідачем ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття обов'язкової частини у спадщині після померлого ОСОБА_6, додатковий строк для прийняття спадщини в установленому законом порядку йому не визначався. Його твердження про те, що він прийняв спадщину як спадкоємець, що проживав на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, не відповідають обставинам справи, відповідно до яких спадкове майно є частиною будинку під АДРЕСА_3, а відповідач ОСОБА_1 є власником частини будинку під №43-а, де зареєстрований і проживає, а будинок №43-43а, хоча і є спареним будинком, проте складається з двох відокремлених квартир.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову - визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на 9/40 всього жилого будинку (домоволодіння) АДРЕСА_3 та відмову у задоволенні позову в іншій частині.

Передбачених законом підстав для закриття провадження в даній справі, як про це просить відповідач в апеляційній скарзі, а також порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України є підставами для скасування в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позові, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на 9/40 жилого будинку (домоволодіння) по АДРЕСА_3.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити..

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: