АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/21721/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16812/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мілновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

10 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Мозолевської Вікторії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір кредиту № 2615/0308/71-018, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмір 100 000,00 доларів США, зі сплатою 11,90% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 березня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 20 березня 2008 року між Банком та Відповідачем укладено Договір іпотеки № 2615/0308/71-018-7-18, відповідно до якого Відповідач передав в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, надані Іпотекодержателем, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 45,00 кв.м., під номером АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання, визначені п.п.1.1. та 1.5. Договору кредиту Позивачем виконано належним чином в повному обсязі, разом з тим, Позичальником не виконуються умови Договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту, в результаті чого станом на 9 липня 2015 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає 1 872 481,45 грн, що складається з: тіла за кредитом - 1 532 744,11 грн.; суми заборгованості за відсотками 246 098,88 грн.; суми заборгованості за пенею 88128,07 грн.; суми заборгованості за ставкою 3% від прострочення заборгованості по тілу 1921,80 грн.: суми заборгованості за ставкою 3% від прострочення заборгованості по процентам 3588.59 грн..

Зазначив, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Сведбанк»

Також зазначив, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором №2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4

Відповідно до умов вказаного договорУ ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та забезпечувальними договорами.

У зв'язку із викладеним, просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року в сумі 1 872 481,45 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., під номером 38, яка знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 45,00 кв. м., під номером АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір кредиту № 2615/0308/71-018.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором №2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 Відповідно до умов вказаного договору ПАТ Дельта Банк» набуло права вимоги до ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та забезпечувальними договорами.

В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року, між Позивачем та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір № 2615/0308/71-018-2-18 від 20 березня 2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20 березня 2008 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 9 липня 2015 року складає 1 872 481,45 грн., що складається з: тіла за кредитом - 1 532 744,11 грн.; суми заборгованості за відсотками 246 098,88 грн.; суми заборгованості за пенею 88128,07 грн.; суми заборгованості за ставкою 3% від прострочення заборгованості по тілу 1921,80 грн.; суми заборгованості за ставкою 3% від прострочення заборгованості по процентам 3588,59 грн.

Відповідно до ст. 512 ЦК України однією з підстав зміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За п.п.1.1. Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000,00 дол. США на строк з 20 березня 2008 року по 20 березня 2028 року включно та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п.1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно п.п.3.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 1001 щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

За п.п.3.2. Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, позичаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Відповідно до п.1. Іпотечного договору, цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2615/0308/71-018 від 20.03.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотеко держателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язання, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов.

Згідно до п.2. Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно: двокімнатна квартира, загальною площею 45,00 кв.м., під номером АДРЕСА_1. предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу.

Згідно п.п. 11. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язння повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти,

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється відвідповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі йогоЛї виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено ціну іпотечного майна, що унеможливлює оцінку співмірності суми заборгованості та вартості іпотечного майна.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що вищезазначеним договором іпотеки сторонами вже визначено ціну предмета іпотеки, а саме 634 000 грн., оскільки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, які висловлені Верховним Судом України у справахза № 6-61цс15, № 6-1205цс15.

Разом з цим, позивачем не надано відомостей щодо ціни предмету іпотеки станом на момент звернення з позовом до суду, клопотання про проведення судової експертизи задля визначення дійсної ціни предмета іпотеки сторонами не заявлялось, висновок щодо оцінки майна на яке позивач просить звернути стягнення, суду не надавався.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Мозолевської Вікторії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді