АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3955/13-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/562/К/16 інстанції Сарат Н. О.
Категорія 27 ( І ) Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я М., Зубакової В. П.

За участю: секретаря Маслової К.В.,

відповідача ОСОБА_3, представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "ПриватБанк" (надалі - ПАТ "ПриватБанк") звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.12.2006 року ОСОБА_3 04.02.2007 року отримав у ЗАТ "ПриватБанк" кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав.

За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 30.06.2014 року становила 10585,19 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від - 07.12.2006 року у сумі 10 585,19 грн. та сплачені при подачі позову судові витрати - 243,60 грн. судового збору,а всього 10 828,79 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. На його думку, суд першої інстанції не взяв до уваги, що його не було належним чином ознайомлено з Умовами надання банківських послуг та тарифами; не взято до уваги, що сплата за користування кредитом становила 3% на місяць, а не 36% на рік, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження факту передачу кредитних коштів або навіть отримання кредитної картки; наданий суду розрахунок заборгованості не містить обов'язкових реквізитів, а тому не є належним і допустимим доказом. Натомість, відповідачем надано квитанції про сплату заборгованості, однак суд не надав цим доказам належної оцінки. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 укладений договір № SAMDN759, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і правила банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку (а.с. 12). Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив, що ознайомлений та погоджується із вказаними складовими укладеного договору.

За положеннями п.п. 6.5-6.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії.

Відповідно до п. 8.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

На виконання своїх зобов'язань за договором ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок відповідачу в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором виникла прострочена заборгованість по наданому кредиту, яка за розрахунком позивача станом на 30.06.2014 року складає 10 585,19 грн., з яких: 3073,73 грн. - заборгованість за кредитом, 4963,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1567, 74 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); 1 118,26 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтвердженими належними доказами, строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості позивачем не пропущений і порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення заборгованості за кредитним договором в межах розміру заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду. До спірних правовідносин суд правильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, ст.ст. 625, 1054 ЦК України.

Давши належну оцінку наданим сторонами доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не виконував зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, і тому позов Банку про стягнення кредиторської заборгованості підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс 14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов і Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яким є грудень 2012 року.

Оскільки умовами договору передбачено строк погашення кредиту у повному обсязі і таким строком є останній день місяця, вказаного на картці, а саме - грудень 2012 року, тобто з 01 січня 2013 року розпочався перебіг трирічної позовної давності, який закінчується 01 січня 2016 року. Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права у серпні 2014 року, тобто в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо неотримання кредитної картки з терміном дії по грудень 2012 року спростовуються встановленими судом обставинами справи, зокрема випискою з особового рахунку, згідно якої у 2010 році відповідач користувався карткою та здійснював погашення простроченої заборгованості (а.с. 87-94).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не був належним чином ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та тарифами колегією суддів відхиляються, оскільки ОСОБА_3 при укладенні договору своїм підписом підтвердив факт його ознайомлення із зазначеними документами (а.с. 12- зворот).

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних теж не можуть бути прийняті до уваги, адже такий розмір відсотків передбачено умовами договору. Так, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору становила 3,0% на місяць з розрахунку 360 днів в році (що фактично становить 36,00 % на рік).

Зважаючи на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відсутні, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: