Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4188/16 Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Спас О.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Калакай (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 13.02.2008 р. між ВАТ «ВТБ Банк» (найменування змінено на ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № КР-07/Ф відповідно до умов якого до якого остання отримала кредит в сумі 65000 дол.США терміном до 12.02.2028 року зі сплатою відсотків за користування в розмірі 15,5% на придбання житлового будинку розташованого за адресою м. Запоріжжя вул.. Щорса, буд. 18 який в подальшому з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором було передано в іпотеку про що укладено відповідний договір іпотеки № 01 від 13.02.2008 року та за умовами якого відповідачка передала в іпотеку обєкт нерухомого майна, а саме вищевказаний житловий будинок з всіма побутовими та господарськими спорудами що розташовані на земельній ділянці за адресою м. Запоріжжя вул.. Щорса, буд. 18 та належить відповідачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.02.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5

24.12.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 241212ІВ відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року та договором іпотеки № 01 від 13.02.2008 року перейшло до ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС».

Окрім того, 17.02.2014 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» також було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами відповідно до якого право вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

13.04.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про солідарне стягнення з відповідачки та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року у розмірі 610819,77 грн., судового збору у розмірі 1700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2013 року було замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником ТОВ «Кредекс Фінанс» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа № 2-51/11 виданого 10.09.2012 р. на виконання рішення суду від 13.04.2012 року.

В подальшому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знов було замінено стягувача у вказаному вище виконавчому провадженні ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Виходячи з того, що стягнення з позичальника у судовому порядку суми заборгованості за кредитним договором, а також виконавчі дії, вжиті в рамках виконавчих проваджень з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2012 року про стягнення суми заборгованості не призвели до належного виконання зобовязання боржника за кредитним договором сама по собі наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником (поручителем) в іпотеку нерухоме майно.

На підставі викладеного позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідачки звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з всіма побутовими та господарськими спорудами розташований за адресою м. Запоріжжя, вул.. Щорса, 18, шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем, а також стягнути з відповідачки на свою користь понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначає, " зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про відсутність в іпотечному договорі положення щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем власності на нього та про необхідність позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду відповідачем було повідомлено суд про зміну прізвища зі «Стулей» на «Калакай» у зв»язку з укладенням шлюбу та надано копію свідоцтва про шлюб від 28.02.2009 року.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №КР-07/ф., відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 65 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, кінцевим терміном повернення 12.02.2028 року .

З метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 01 від 13.02.2008 року, згідно умов якого відповідач передав банку в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Щорса, буд.18.

24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги №241212ІВ, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №КР-07/Ф від 13.02.2008 року та Договором іпотеки №01 від 13.02.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС».

17.02.2014 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов»язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором №КР-07/Ф від 13.02.2008 року та Договором іпотеки №01 від 13.02.2008 року укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2012 року позов ПАТ «ВТБ Банк» було задоволено та стягнуто в солідарному порядку з відповідачки та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року у розмірі 610819,77 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. В подальшому відповідно до ухвал Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 р. та 18.04.2014 р. стягувачем у виконавчих провадженнях виданих на виконання вказаного рішення суду стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у звязку з набуттям право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 14.06.2016 року утворилася заборгованість за кредитом та процентами на загальну суму 834013,08 грн.

Відповідно до розділу 5 Договору іпотеки № 01 від 13.02.2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підстав рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя.

Як передбачено розділом 6 вищевказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекидержателя, іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Ціна продажу предмету іпотеки встановлюється у розмірі встановленому в п. 1.4 цього договору або за рішенням іпотекодержателя на підставі оцінки майна. Визначені розділом 5 цього договору способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші встановлені законодавством способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5 (надалі - Постанова),у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Згідно із п. 39 Постанови, з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування ч.2 ст. 16 ЦК України суд оцінює критично. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року).

З урахуванням того, що позивачне реалізував передбаченого договоромспособу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, а умовами договору про іпотеку сторонами не передбаченоможливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власностіна нього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не має права вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки вказаним шляхом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: