Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1476/16 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 19.07.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №420-08/К-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 17000,00 доларів США з розрахунку 14,6% річних, на строк до 18.07.2022 року.

30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України був кладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT ОСОБА_5», відповідно до п. 4.1 якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним ОСОБА_6, внаслідок чого ОСОБА_5 замінює Укрпромбанк як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком прав вимоги до боржників, ОСОБА_6 переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. За цим договором AT «ОСОБА_5;, набув права вимоги по кредитному договору №420-08/К-07 від 31.07.2008р.

За умовами кредитного договору (п.2.4,2.5) повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менше, як 94,45 доларів СІНА по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Згідно з п. 1.5.,2.6,2.7 договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення, щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту. Сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів.

Відповідно до п.6.2 договору банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителем умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором.

Виконанням позичальником зобов'язань за цим договором було забезпечено договором поруки №420-08/П-07 від 19.07.2007р., укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, станом на 25.03.2014р. мі-прострочену заборгованість в загальній сумі 189856,86грн., яка складається з заборгованості за тіло кредиту - 15393,72 долари США, що згідно курсу НБУ становить 159728,32 грн., відсотків - 2903,62 долари США, що згідно курсу НБУ становить 30128,54 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути солідарно з відповідачів цю суму заборгованості та понесені ним витрати на оплату судового збору.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за кредитним договором № 420-08/К-07 від 19.07.2007 року в розмірі 189856,86 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1898,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як на підставу для скасування судового рішення, особа, яка подає апеляційну скаргу посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач повідомлявся про зміну кредитора у зобовязанні.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з принципів змагальності, диспозитивності, визначених ст.ст. 10,11 ЦПК України, та дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за порушення умов кредитного договору.

Визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, суд обґрунтовано зауважив, що будь-яких доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості відповідачем суду надано не було, хоча положення ст. 60 ЦПК України зобов'язують сторони подавати докази на підтвердження в тому числі і своїх заперечень.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено надані сторонами докази, та надано їм належну оцінку, зокрема, зазначено, що договір відступлення права вимоги є чинними та, в силу ст. 204 ЦК України, є правомірними, а отже позивач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст. 512-517 ЦК України.

Разом з цим, відповідачем, враховуючи її заперечення щодо отримання повідомлення про перехід права вимоги до позивача, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору на користь первісного кредитора.

В матеріалах справи всупереч запереченням позивача, містяться відомості про відправлення їй повідомлення про заміну кредитора, досудова вимога про сплату заборгованості на користь позивача, реєстр відправки кореспонденції та повідомлення про отримання позивачем повідомлень тощо.

Також у справі є договір про передачу активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_6 та наявні розрахунки з зазначенням руху грошових коштів, в тому числі нарахованих та сплачених відсотків.

Заперечуючи проти обізнаності про перехід прав кредитора до позивача, відповідач разом з тим не заперечує, що сплачувала грошові кошти на користь відповідача, отже була обізнана про заміну кредитора.

Наданий позивачем розрахунок не оспорений, доказів на підтвердження відсутності грошових зобовязань відповідачем не надано.

Також безпідставними є доводи про те, що з дня відкликання ліцензії та призначення ліквідатора допускається відчуження майна лише в порядку, передбаченому законом, а тому банк не мав право передавати активи та кредитні зобовязання.

Так, за Законом «Про банки і банківську діяльність», в редакції на яку посилається відповідач, за ст. 92 ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банку, вживає заходів, які, на його думку, дадуть можливість отримати максимальну виручку від продажу активів у найкоротший строк.

Жодних заборон щодо укладення договорів про передачу активів та кредитних зобовязань зазначений закон не містить.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2014 року у цій справі залишення без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: