Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1650/16-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 54 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на звільнення його без законної підстави, просив скасувати наказ Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - Підприємтво) в частині його звільнення, поновити його на роботі на посаді начальника служби економічної безпеки, зобовязати Підприємство виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 червня 2016 року по день поновлення на роботі, стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби економічної безпеки від 07 червня 2016 року. Поновлено останнього на посаді з 07 червня 2016 року. Стягнуто з КП "Житомиртеплокомуненерго на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 червня 2016 року по 11 серпня 2016 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати, ухваливши нове - про задоволення позову у цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції помилково визначений період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу та не визначений розмір цієї виплати. На його думку, висновки суду про відсутність підстав для задоволення його вимог про стягнення моральної шкоди суперечать вимогам ст. 23 Цивільного кодексу України у взаємозв'язку зі ст.237-1 Кодексу законів про працю та висновками постанови Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди". Крім цього, зазначив, що судом безпідставно відмовлено у стягненні з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної правової норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

У справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Судом встановлено, що 07 червня 2016 року наказом по Підприємству № 60- К/тр ОСОБА_1 звільнений з посади начальника служби економічної безпеки за систематичне невиконання обов'язків, покладених посадовими інструкціями, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Доказів про притягнення позивача до відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків за весь час роботи представник відповідача суду не надав, зазначивши про їх відсутність.

Таким чином, ухвалюючи рішення про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі позивача, суд першої інстанції правильно виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Водночас, ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції не правильно визначив період, за який слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За змістом ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що вимоги позивача про поновлення його на роботі судом задоволені, висновок про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 червня по 11 серпня 2016 року та не зазначення судом суми цієї виплати суперечить вимогам чинного законодавства.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата.

При визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів виходить з наступного розрахунку: 96 х 341,31 (де 96 - кількість робочих днів за період вимушеного прогулу ОСОБА_1 з дати його звільнення (07.06.2016) по дату поновлення на роботі, тобто дату ухвалення судового рішення (25.10.2016), а 341,31 грн. - середньоденний заробіток позивача на посаді начальника з економічної безпеки, виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню).

Таким чином, до виплати ОСОБА_1 підлягає 32765,76 грн. за період з 07.06.2016 по 25.10.2016, у звязку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про стягнення Підприємства на користь позивача 32765,76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням ст. 237-1 КЗпП України, розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (з наступними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія судів вважає, що висновки суду щодо безпідставності вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу не відповідають обставинам справи.

Зокрема, судом не було враховано, що незаконне звільнення з роботи вплинуло на емоційний стан ОСОБА_1, призвело до переживань, стресу, необхідності останнього у додаткових зусиллях для організації життя.

Відтак, рішення суду в частині відмови у стягненні морального відшкодування на користь позивача підлягає скасуванню, з ухваленням колегією суддів нового - про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції, безпідставно відмовив у стягненні понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., які підтверджуються відповідною квитанцією (а.с. 40) та відповідають розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Тому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду у цій частині та задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу скасувати, ухваливши нове рішення.

Стягнути з комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради () на користь ОСОБА_1: 32765,76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 червня по 25 жовтня 2016 року (сума визначена без утримання податку та інших обовязкових платежів), 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: