Номер провадження: 22-ц/785/1176/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільне надання аліментів на утримання доньки між нею та ОСОБА_3 не досягнуто. Тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частини його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, що фактично з 10 травня 2015 року вони проживають окремо. За час їх окремого проживання він щомісячно добровільно перераховував аліменти на утримання доньки, у розмірі, який навіть перевищує розмір сплати аліментів за один місяць (у травні - 400 гривень, у червні - 600 гривень, у липні - 500 гривень, на початку вересня - 700 гривень за серпень та в кінці вересня - 500 гривень за вересень). Тому, на його думку, у зв'язку з відсутністю спору, у позивача відсутні підстави для пред'явлення позову, а у суду, як наслідок - для задоволення позову. Щодо недосягнення згоди про сплату аліментів в добровільному порядку, то між ними навіть не йшла мова про складання договору з цього приводу. Крім того, він вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 183-184 СК України, на утримання однієї дитини слід стягувати 1/4 частину від доходу платника аліментів, як він добровільно і сплачував, а не 1/2 частину, як просить позивач. Тому, якщо аліменти з нього і слід стягувати, то в розмірі 1/4 частини його доходів.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на дитину ОСОБА_5, у розмірі 1/3 частини заробітної плати /доходу/ щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 серпня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

На данний час сторони по справі однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть. Неповнолітня дитина постійно проживає з матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 5-6).

Отже, місцевим судом при постановленні рішення було правильно застосовано норму ст. 180 СК України згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції вірно дав оцінку тим обставинам, що ОСОБА_3 є працевлаштованим, має постійний заробіток (а.с. 19), є молодою людиною, будь якими недугами не страждає, інших дітей чи утриманців не має, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Місцевий суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_4 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_3 - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з урахуванням вимог, які містяться у його апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки його доводи суперечать закону та інтересам неповнолітньої дитини.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_2