Справа №515/359/16-ц
Провадження №2/515/600/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
06 квітня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Чебан А.П.,
за участі секретаря Дечевої І.І.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.3).
В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Заперечення проти позову не надіслав. Належне його повідомлення міститься на а.с.18,23-24.
Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Погашення заборгованості за цією угодою відбувається в наступному порядку: щомісячно в Період сплати (з «01» по «20» число кожного місяця) Клієнт повинен внести на Картрахунок грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 925,24 грн. для погашення заборгованості за даною угодою, яка складається із заборгованості за кредитним лімітом, відсотків, винагород, комісії.
Максимальний розмір вимог, які забезпечуються заставою за даною угодою, складає 39 450 грн.
Згідно п.17.2. вищевказаної угоди, Клієнт зобовязується виплачувати відсотки за використання кредитного ліміту у відповідності до п.1.1, 16.1, 16.2, 16.3, 22, 23 даної угоди. Повну виплату відсотків за користування кредитним лімітом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредитного ліміту.
Відповідно до п.17.3 Клієнт зобовязується виплатити Банку винагороду і комісію відповідно п.п.1.1, 28, 39 даної угоди.
Як вбачається з п.17.5 Клієнт зобовязався погашення кредитного ліміту провести в порядку, сумі і строках, передбачених п.1.1., 16.3. даної додаткової угоди.
Пунктом 17.7 зазначеної угоди встановлено, що Клієнт зобовязується погасити суму кредитного ліміту на оплату чергового страхового платежу, і виплатити проценти за його використання не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У випадку непогашення цієї частини кредитного ліміту, у вказаний строк, вона вважається простроченою, і Клієнт зобовязаний виплатити відсотки за її використання відповідно до п.п.23, 29 даної угоди.
Згідно п.16.17 Банк має право, у випадках порушення Клієнтом зобовязань за даною угодою, вимагати дострокового виконання зобовязань по сплаті кредитного ліміту, процентів, комісій, винагород, а у випадку невиконання звернути стягнення на Предмет застави.
Як вбачається з п.16.23 даної угоди у випадках порушення Клієнтом умов та строків погашення кредитного ліміту, передбачених угодою, Банк має право вимагати від Клієнта дострокового повернення кредитного ліміту і сплати процентів за його використання у повному обсязі.
З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 припинив виконання грошових зобовязань, допустивши станом на 22.02.2016 року виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 9 396грн. 84коп., за процентами 14 677грн. 91коп., що також призвело до виникнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 14 085грн. 42коп. (а.с.4).
Відповідно до п.1.1. Статуту публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (а.с.14).
Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК).
Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк.
Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК).
За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_2 допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив договірні зобовязання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378грн. (а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, сплачений ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378грн. підлягає стягненню з відповідача на користь банка.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.3,10,11,14, 57-60, 64, 88, 158, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1378 (однієї тисячі трьохсот семидесяти восьми) гривень.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення. Форма та змісти заяви про перегляд заочного рішення повинна відповідати ст.229 Цивільного процесуального кодексу України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з загальним порядком рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Чебан