У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кременчуцької першої міської лікарні імені О.Т. Богаєвського про визнання незаконними наказів про звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької першої міської лікарні імені О.Т. Богаєвського про визнання незаконними наказів про звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що з 04 січня 2011 року вона працювала у Кременчуцькій першій міській лікарні імені О.Т.Богаєвського на посаді лікаря-імунолога поліклініки (наказ від 11 січня 2011 року № 6-кв), а з 01 березня 2013 року на посаді лікаря-імунолога клінічного поліклініки (наказ від 07 березня 2013 року № 50).

Наказом від 20 жовтня 2014 року № 4-д за результатами проведеної службової перевірки позивачці оголошено догану за виявлені факти неналежного ведення медичної документації, приписок пацієнтів, внесення недостовірних даних до медичної документації, відсутності особистого підпису на документах, протиправне відсторонення медичної сестри від роботи.

Наказом від 07 травня 2015 року № 2-д за результатами проведеної службової перевірки ОСОБА_4 оголошено догану за виявлені факти порушення принципів деонтології та професійної етики, Правил внутрішнього трудового розпорядку відносно медичної сестри імунологічного кабінету, її протиправне відсторонення від роботи.

Наказом від 08 липня 2015 року № 163 її звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, Правилами внутрішнього розпорядку.

Позивачка вважала накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконними, а тому і її звільнення не має законного підґрунтя.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивачкою систематично не виконувалися вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку лікарні, що стало підставою для звільнення.

Судами встановлено, що з 04 січня 2011 року ОСОБА_4 працювала у Кременчуцькій першій міській лікарні імені О.Т.Богаєвського на посаді лікаря-імунолога поліклініки (наказ від 11 січня 2011 року № 6-кв), а з 01 березня 2013 року на посаді лікаря-імунолога клінічного поліклініки (наказ від 07 березня 2013 року № 50).

Наказом від 20 жовтня 2014 року № 4-д за результатами проведеної службової перевірки позивачці оголошено догану за виявлені факти неналежного ведення медичної документації, приписок пацієнтів, внесення недостовірних даних до медичної документації, відсутності особистого підпису на документах, протиправне відсторонення медичної сестри від роботи.

Наказом від 07 травня 2015 року № 2-д за результатами проведеної службової перевірки ОСОБА_4 оголошено догану за виявлені факти порушення принципів деонтології та професійної етики, Правил внутрішнього трудового розпорядку відносно медичної сестри імунологічного кабінету, її протиправне відсторонення від роботи.

Наказом від 08 липня 2015 року № 163 ОСОБА_4 звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, Правилами внутрішнього розпорядку.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Отже, законним є звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України у разі наявності щонайменше наступної послідовності юридичних фактів: порушення трудової дисципліни (допущення проступку) застосування до порушника дисциплінарного або громадського стягнення повторне порушення трудової дисципліни (допущення проступку) у межах строку, передбаченого ст. 151 КЗпП України.

У 2014 році комісія, яка проводила службове розслідування, зробила свої висновки 15 вересня (а. с. 25, т. 1), про що доповіла головному лікарю. Рішення про накладення дисциплінарного стягнення ухвалене 20 жовтня 2014 року (а. с. 162, 163, т. 1), тобто у межах місячного строку, при цьому встановлені комісією факти порушень (не усі, а їх частина) мали місце у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 148 КЗпП України.

У 2015 році комісія, яка проводила службове розслідування, зробила свої висновки 27 квітня (а. с. 133, 202, т. 1), про що доповіла головному лікарю. Рішення про накладення дисциплінарного стягнення ухвалене 07 травня 2015 року (а. с. 96, т. 1), тобто у межах місячного строку з урахуванням тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 з 15 вересня по 05 жовтня 2014 року, при цьому встановлені комісією факти порушень мали місце у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 148 КЗпП України.

11 червня 2015 року комісія, яка проводила службове розслідування, виявила порушення, допущені ОСОБА_4 у веденні документації у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року (а. с. 220−223, т. 1). Виявлені порушення стали підставою для видання наказу від 08 липня 2015 року № 163 (а. с. 238, т. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу про надання згоди на звільнення має бути розглянуто у присутності працівника або його представника. Розгляд подання за відсутності працівника або його представника можливий лише у разі його повторної неявки на засідання профспілкового комітету.

Як вбачається зі змісту протоколу від 03 липня 2015 року № 19, у засіданні профспілкового комітету Кременчуцької першої міської лікарні імені О.Т.Богаєвського брав участь адвокат Ігнатенко І.М., який представляв інтереси ОСОБА_4 на підставі укладеної угоди (а. с. 126−128, т. 1). Сама позивачка знала про засідання, але не виявила бажання бути присутньою на ньому. Рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 ухвалено саме 03 липня 2015 року, при цьому згідно протоколу засідання, пояснень свідків, представник позивачки після свого виступу перед членами профкому залишив засідання внаслідок виникнення конфліктної ситуації між ним і членами профкому.

Враховуючи викладене, при розгляді справи суди виконали вимоги ст. 212 ЦПК України і дали належну оцінку доказам у їх сукупності та зробили правильний висновок про доведеність як факту систематичного невиконання ОСОБА_4 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, так і щодо виконання відповідачем порядку і дотримання підстав звільнення за правилами пункту третього ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення судів попередніх інстанцій, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Демяносов М.В. СтупакО.В.