Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 415/7542/15-ц
Провадження № 22ц/782/747/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Романченка В.О.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про визнання незаконним нарахування плати за теплопостачання Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа»,

в с т а н о в и л а :

24 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та доповнив, в обґрунтування якого посилався на те, що він є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки якість послуг була незадовільної якості і позивач не мав коштів на їх оплату, договір з Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» (далі КП «Лисичанськтепломережа») на надання послуг з опалення укладено не було, ОСОБА_2 з метою відмови від послуги теплопостачання звернувся до відповідача із заявою про відключення його квартири від централізованого теплопостачання, на що отримав відповідь, що таке відключення здійснюється у випадку підключення квартири до індивідуальної системи опалення. 15 липня 2010 року позивач ОСОБА_2 як власник житлового приміщення за згодою іншого співвласника демонтував належні йому чавунні радіатори, про що сповістив відповідача, та використовує альтернативний вид опалення індивідуальні обігрівачі. З 01 січня 2011 року позивачу нарахування за користування послугою теплопостачання не провадилися, а після його звернення до підприємства відповідача в серпні 2015 року щодо боргу за попередні періоди останнім було проведено нарахування оплати з 01.09.2010 року по 01.08.2015 року у сумі 6006,10 грн.

Відповідач не бажає зафіксувати факт відключення квартири позивача від централізованої мережі теплопостачання та продовжує нараховувати борг за опалення.

Тому позивач ОСОБА_2 вважає дії відповідача стосовно нарахування йому плати за теплопостачання, які проведені з серпня 2015 року, незаконними, оскільки вказаною послугою він фактично не користується, радіатори демонтовані, та з посиланням на вимоги Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги, «Про захист прав споживачів» просить зобовязати КП «Лисичанськтепломережа» зняти нарахування з його особового рахунку, які проведені з серпня 2015 року та наступні.

Відповідач КП «Лисичанськтепломережа» позов не визнав та пояснив, що відкритий відповідачем на імя позивача рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку, анулювання проведених по вказаному рахунку нарахувань є правом відповідача як кредитора, і чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги неправомірним нарахуванням та не визначено механізму його списання. Оскаржувані позивачем дії є фактами, що без подання до нього позову не мають юридичного значення, крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес лише в спосіб, що встановлений законом або договором.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 серпня 2016 року

у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення незаконним, немотивованим та безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відключення квартир позивача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснено з порушенням Закону України «Про теплопостачання», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», який затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 з наступними змінами, особовий рахунок по квартирі позивача відповідачем був відкритий на законних підставах, оскільки він був абонентом відповідача, споживаючи надані останнім послуги з теплопостачання, і, крім того, обраний позивачем спосіб судового захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Проте, повністю погодитися із такими висновками не можна з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач є співвласником та користувачем житлового приміщення квартири №43 у багатоквартирному будинку №224 по вул. Генерала Потапенка у м. Лисичанську Луганської області (а.с. 74-82), теплопостачання якого здійснює відповідач КП "Лисичанськтепломережа".

На імя ОСОБА_2 відповідачем відкритий особовий рахунок №32650 (а.с. 70-71, 87-88), який свідчить про фактичне перебування сторін у договірних правовідносинах з приводу надання послуг теплопостачання. У вказаному особовому рахунку станом на березень 2016 року нарахований борг за послуги теплопостачання у сумі 9958,97 грн., у тому разі в серпні 2015 року 6006,10 грн.

Позивач в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідач не реагував на його прохання відключити опалення в його квартирі, тому він як власник всього інженерного обладнання в квартирі, розпорядився своєю власністю на власний розсуд та демонтував радіатори центрального опалення в квартирі, про що сповістив відповідача, а той продовжує нараховувати йому плату за послугу, яку він не споживає, чинне законодавство не обмежує його у виборі альтернативних видів опалення квартири, а порушення своїх прав вбачає в тому, що за борги за комунальні послуги у нього можуть вилучити квартиру, і що він отримує від КП «Лисичанськтепломережа» сповіщення про безпідставно нарахований борг.

Вдаючись до встановлення факту правомірності відключення позивачем своєї квартири від мережі центрального опалення та оцінки доказів щодо такого відключення, суд вийшов за межі позовних вимог та не звернув уваги на те, що такі вимоги не заявлені.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач вказував на необґрунтованість нарахування абонплати за користування послугами з теплопостачання та просив зняти нарахування з його особового рахунку та наступні нарахування не провадити.

Враховуючи вищевказані положення ст.ст. 15, 16 ЦК України та заявлені позивачем вимоги, оскарження дій КП «Лисичанськтепломережа» щодо нарахування абонентської плати за користування послугами, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту його прав.

Отримання позивачем повідомлень про нарахування плати за послуги з теплопостачання не встановлює для позивача будь-яких обмежень та обов'язків, крім рекомендації їх сплатити, тобто зазначені документи є різновидом претензії і не свідчать про порушення відповідачем прав позивача, а позовні вимоги ОСОБА_2 можуть бути запереченням у разі пред'явлення до нього позову про стягнення зазначеної суми. Такі позовні вимоги до нього пред'явлені не були.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити саме з цієї підстави.

Доводи апеляційної скарги про правомірність розпорядження належними йому чавунними радіаторами та намагання довести їх відсутність в квартирі на час нарахування заборгованості за теплопостачання і неврахування судом під час розгляду справи вимог ст. 41 Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 26, ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 5 закону України «Про захист прав споживачів», п. 1 ст. 24 закону України «Про теплопостачання», ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки наведене не стосується предмету розглядуваної справи.

Надавати оцінку наведеному та встановлювати обставини з приводу правомірності відключення можливо лише під час розгляду таких позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, що в даному випадку полягає в застосуванні до спірних правовідносин закону, який не поширюється на ці правовідносини, і вихід за межі позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 11 серпня 2016 року

скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про визнання незаконним нарахування плати за теплопостачання Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: