РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016р. м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б. Г., при секретарі Дорош Р. М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом Державного господарського об`єднання Міністерства оборони України Консорціум «Військово-будівельна індустрія», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ Міністерства оборони України про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражів,

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, посилаючись на те, що 24.10.1997 року між ОСОБА_2 та в/ч НОМЕР_1 був укладений договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 . 25 жовтня 1997 року між ОСОБА_3 та в/ч НОМЕР_1 був укладений договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . Вказані договори були укладені з метою, яка суперечить інтересам держави та суспільства, з порушенням цілей діяльності в/ч НОМЕР_1 , що в силу ст.ст. 49, 50 ЦК УРСР (1963 року) є підставою для визнання їх недійсними.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.
До участі в справі в якості третьої особи на боці позивача залучено Міністерство оборони України, представник якого просить позов задоволити.
Представник Квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони України просить позов задоволити.
Представник відповідачів проти задоволення позову заперечує, вважає його безпідставним та в задоволенні просить відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 45 від 24.10.1997 року укладеного між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , у власність останнього за плату переходить гаражний бокс № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 . Вартість гаражного боксу № 31, згідно експертної оцінки БТІ м. Хмельницького, становить 1668 грн. 12 коп. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 481, в/ч НОМЕР_1 отримало від ОСОБА_2 оплату за гараж в сумі 1668 грн. 12 коп.
Згідно договору купівлі-продажу № 49 від 25.10.1997 року укладеного між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , у власність останньої за плату переходить гаражний бокс № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 . Вартість гаражного боксу № 34, згідно експертної оцінки БТІ м. Хмельницького, становить 1483 грн. 21 коп. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 487, в/ч НОМЕР_1 отримало від ОСОБА_1 оплату за гараж в сумі 1483 грн. 21 коп.
Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР (1963 року) якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін в разі виконання угоди обома сторонами в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави
Відповідно до вимог ст. 50 ЦК УРСР (1963 року) недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності
Позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що договори купівлі-продажу гаражних боксів були укладені з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства або з порушенням цілей діяльності в/ч НОМЕР_1 .
Крім того, відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається із спірних договорів, продавець (в/ч НОМЕР_1 ) передав у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 гаражні бокси, а останні сплатили за них обумовлену договором суму грошових коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання управо заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, посилання представника позивача на порушення, які мали місце з боку публічного органу, а саме в/ч НОМЕР_1 , як на підставу визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражів є неприпустимими, такими, що суперечать практиці Європейського суду з прав людини, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 49, 50 ЦК УРСР (1963 року), суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного господарського об`єднання Міністерства оборони України Консорціум «Військово-будівельна індустрія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ Міністерства оборони України про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражів від 24.10.1997 р. № 45 укладеного між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_4 та від 25.10.1997 р. № 49 укладеного між в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: