У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.М., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: служба у справах дітей Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, Теофіпольська державна нотаріальна контора, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що з 2001 року перебуває з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_6 у забезпечення кредитного договору від 17 серпня

2007 року уклав із закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки, предметом якого є жилий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що при укладенні договору іпотеки були порушені права їх з відповідачем малолітніх дітей, які постійно проживали у вказаному будинку, крім того, при укладенні спірного договору не було отримано згоду органу опіки і піклування, ОСОБА_3 просила визнати договір іпотеки від 17 серпня 2007 року недійсним та скасувати реєстраційні записи у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня

2015 року рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2015 року скасовано, позов ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6, предметом якого є жилий будинок АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від

18 березня 2015 року, яке було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскаржуваний договір іпотеки укладено всупереч правам та інтересам дітей позивача, а саме: без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування, чим порушені права малолітніх дітей, які мали право користування предметом іпотеки.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 із 7 березня

2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

17 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 55 625 грн терміном до 16 серпня 2017 року.

У забезпечення цього договору того ж дня між відповідачами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належний йому на праві власності жилий будинок АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала про те, що на час укладення спірного договору іпотеки у жилому будинку постійно проживали малолітні діти, отже на укладення такого договору необхідна була попередня згода органу опіки та піклування.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, при укладенні договору іпотеки ОСОБА_6 було надано довідку виконавчого комітету Святецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області

№ 1137 від 10 серпня 2007 року про те, що у будинку АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти не проживають і права користування цим житлом не мають.

Крім того, згідно з п. 12.9 оскаржуваного договору іпотеки іпотекодавець засвідчив про те, що ним враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї й осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності). Особи, які мешкають або зареєстровані у предметі іпотеки (при їх наявності), надали згоду на їх виселення.

Також позивачем було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення відповідачем цього договору іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до

ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Отже, згода органу опіки і піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником) або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Ураховуючи ці положення, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності чи право користування на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої, малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Тобто важливим для вирішення правової ситуації, яка склалася між сторонами, є встановлення фактичного місця проживання неповнолітніх, малолітніх дітей.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-384цс15.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив фактичні обставини справи, зокрема наявність у малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності чи права користування жилим будинком, який є предметом іпотеки, належним чином не перевірив за даними відповідного органу інформацію про зареєстроване місце проживання дітей позивача на час укладення оскаржуваного договору іпотеки й не визначився з тим, чи вимагалася згода органу опіки та піклування на укладення такого договору з урахуванням дати його укладення. При цьому суд не надав належної правової оцінки положенням договору іпотеки, у яких іпотекодавець зазначає, що відносно предмета іпотеки відсутні вимоги третіх осіб та враховані інтереси дітей. Також суд не з'ясував питання щодо фактичного місця проживання дітей на час укладення договору іпотеки.

Встановлення вказаних обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору в частині чинності договору іпотеки.

Також, як убачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2014 року, що набрало законної сили, за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернуто стягнення на спірний житловий будинок як на предмет іпотеки та відмовлено у виселенні ОСОБА_6 із вказаного будинку.

У зв'язку з викладеним апеляційному суду слід встановити, чи досліджувались у справі, що розглядається, факти і правовідносини, які стосуються порушення прав дитини під час укладення договору іпотеки.

За таких обставин, коли не встановлено фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судова колегія вважає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня

2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: служба у справах дітей Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, Теофіпольська державна нотаріальна контора, про визнання договору іпотеки недійсним передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік