Провадження № 2/752/1838/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарі Бродюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які є законними представниками неповнолітнього ОСОБА_3 - про визнання недійсним договору туристичного страхування,

в с т а н о в и в :

в серпні 2015р. ПрАТ «АСК«ОМЕГА» пред»явив у Голосіївському районному суді позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які є законними представниками неповнолітнього ОСОБА_3 - про визнання недійсним договору туристичного страхування.

Зазначав, що 05.08.2013р. між ОСОБА_3 та ПрАР «АСК «ОМЕГА» (Страховик) був укладений договір туристичного страхування 03/05 № 034554 (далі - Договір страхування), за умовами якого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Страхувальник), був застрахований по добровільному страхуванню від нещасних випадків та медичних витрат. Строк дії договору встановлений з дати укладання договору страхування, але не раніше внесення страхового платежу на рахунок Страховика. Після укладення договору страхування, Страховику було внесено страховий платіж у сумі 8 426 грн.

09.08.2013р. ОСОБА_3 отримав травму і йому було надано невідкладну медичну допомогу у госпіталі Кеnnedi Healht system, Washington township, а пізніше - зроблено операцію. В зв'язку з лікуванням ОСОБА_3 відповідачами заявлено Страховику до відшкодування медичні витрати у сумі 69 310 доларів США.

Проте, в ході розслідування обставин настання випадку, який мав ознаки страхового, Страховиком було встановлено, що страхування ОСОБА_3 відбулося на підставі недійсного правочину, оскільки волевиявлення учасника правочину - ОСОБА_3 не було вільним огляду на те, що підпис ОСОБА_3 виконаний не ним особисто, не його законним представником, а невідомою особою, статус якої в договорі не розкрито, ОСОБА_3 не міг укласти Договір страхування, оскільки на дату його підписання перебував поза межами України - в США. Крім того, укладений Договір страхування суперечить ст.16 Закону України «Про страхування», оскільки не містить відомостей про застраховану особу та її підпису.

Просив визнати недійсним Договір страхування на підставі ч. ч. 1-3, 5 ст.203 ЦК України, ст.16 Закону України «Про страхування».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити із зазначених в позовній заяві підстав.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Посилались на те, що вказані у Договорі страхування дані відповідають ст.16 Закону України «Про страхування». Зазначений договір відповідає всім вимогам закону щодо дійсності правочину в цілому за виключенням його окремого положення п.4.1.35 щодо недійсності якого 17.08.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва було прийнято відповідне рішення. Договір був підготовлений та виготовлений друкарським шляхом уповноваженою особою позивача, містить всі необхідні реквізити та суттєві умови договору, відповідно до ст.ст. 237, 242 ЦК України був підписаний, з одного боку, батьком ОСОБА_3 ОСОБА_1, як законним представником, що не суперечить діючому законодавству та Закону України «Про страхування», та з другого боку підписаний уповноваженою особою ПрАТ СК «ОМЕГА» заступником директора дирекції зі страхування Мокієм М.А., скріплений мокрою печаткою для договорів страхування позивача. Цією ж уповноваженою особою було встановлено особу ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 та перевірено повноваження на укладення договору. Волевиявлення законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1, як учасника правочину, було вільним, відповідало його внутрішній волі та узгоджується з принципами статті 3 Конвенції про права дитини, згідно якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вважали, що про обставини щодо порушення вільного волевиявлення сторони щодо укладеного правочину може заявляти сторона, чиє волевиявлення було порушено чи не було вільним. В даному випадку будь-якого порушення вільного волевиявлення представника, прав та інтересів ПРаТ СК «ОМЕГА» не було.

Позовні вимоги відповідача вважали необґрунтованими та такими, що заявлені з метою уникнення виконання обов'язків за вказаним договором. Посилались на те, що позивач понад 2 роки не піддавав сумніву дійсності вказаний правочин, в своїх письмових зверненнях, поясненнях та інших письмових документах позивач визнавав його дійсність та заявив вимоги щодо його недійсності лише після винесення Голосіївським судом 17.08.2015 року рішення за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яким визнано недійсним пункт 4.1.35 Договору страхування та зобов'язано ПрАТ «АСК«ОМЕГА» виконати умови цього договору щодо здійснення оплати рахунків після настання страхового випадку. На вказане рішення відповідачем подано апеляційну скаргу та з метою невиконання рішення подано позов про визнання договору туристичного страхування недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 також пояснив, що під час перебування сина ОСОБА_3 у США на спортивних змаганях він 05.08.2013р., діючи в інтересах сина, звернувся до ПрАТ «АСК«ОМЕГА» з приводу укладення договору страхування сина від нещасних випадків та медичних витрат. Для укладення договору страхування в офісі відповідача він надав документи сина та свій паспорт. Працівники відповідача внесли в текст договору прізвище, ім»я, дату народження, дані закордонного паспорту, адресу проживання ОСОБА_3 як застрахованої особи. Зазначений договір він як батько та законний представник ОСОБА_3 підписав у графі, зазначеній працівником страхової кампанії та сплатив страховий платіж 8 426 грн.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно свідоцтва про народження, виданого 23.06.1998р. відділом РАГС Дніпровського району м.Києва, є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 242 Цивільного кодексу України визначено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

ОСОБА_1 05.08.2013р., відповідно до ст.ст.237, 242 ЦК України, діючи від імені та в інтересах свого неповнолітнього сина - ОСОБА_3, під час перебування останнього в США на спортивних змаганнях, звернувся до ПрАТ «АСК«ОМЕГА» з приводу страхування сина від нещасних випадків та медичних витрат.

З цією метою, для укладення договору страхування в офісі ПрАТ «АСК«ОМЕГА» ОСОБА_1 надав власний паспорт та документи неповнолітнього ОСОБА_3 працівникам відповідача, якими було встановлено особу ОСОБА_1, перевірено повноваження на укладення договору від імені та в інтересах ОСОБА_3, виготовлено текст Договір туристичного страхування 03/05 № 034554 від 05.08.2013р. (далі - Договір страхування), за умовами якого ОСОБА_3 застраховано по добровільному страхуванню від медичних витрат та від нещасних випадків, до якого в т.ч. внесено дані щодо прізвища, ім»я, дати народження, дані закордонного паспорту, адреси проживання ОСОБА_3, страхову суму, страховий платіж, термін дії - з 06.08.2013р. по 27.05.2014р.

Судом встановлено, а також не заперечується в судовому засіданні представником позивача та відповідачами, що Договір страхування підготовлений та виготовлений друкарським шляхом працівниками позивача, підписаний уповноваженою особою ПрАТ СК «ОМЕГА» - заступником директора дирекції зі страхування ОСОБА_4, з одного боку, та, відповідно до ст.ст. 237, 242 ЦК України, з іншого боку - батьком неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1, як його законним представником, що не суперечить ст.16 Закону України «Про страхування», договір скріплений мокрою печаткою для договорів страхування позивача.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст.16 Закону).

Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків;розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін (ч.4 ст.16 Закону).

Згідно ч.1 ст.29 Закону, договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: 1) якщо його укладено після страхового випадку; 2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили (ч.2 ст.29 Закону).

Згідно ч.1-3, 5, 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представником позивача в судовому засіданні відповідно до ст.60 ЦПК України не доведено твердження про те, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його волі з огляду на те, що підпис ОСОБА_3 виконаний не ним особисто, не його законним представником, а невідомою особою, оскільки судом встановлено, що Договір страхування укладений та підписаний від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 його батьком - ОСОБА_1, та обставина, що ОСОБА_3 станом на дату укладення Договору страхування перебував поза межами України (в США), не є підставою визнання цього договору недійсним. Зі змісту укладеного 05.08.2013р. Договору страхування вбачається, що даний договір містить всі необхідні реквізити, суттєві умови договору, визначені статтею 16 Закону відомості, підписаний уповноваженими представниками.

Таким чином в судовому засіданні не знайшло підтвердження факту порушення вимог ч.ч. 1-3, 5 ст.203 ЦК України, ст.16 Закону України «Про страхування» при укладенні Договору страхування.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено порушення прав чи інтересів ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» при укладенні оспорюваного Договору страхування.

Натомість, суд звертає увагу на те, що згідно принципів, визначених статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладення Договору страхування було здійснено у відповідності з визначеними статтею 24 Конвенції про права дитини, визнаними державами-учасницями цієї Конвенції, правами дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров'я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров'я та у відповідності з намаганнями держав-учасниць забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлена свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров'я.

За наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 203 ч.ч. 1-3, 5; 237, 242 ЦК України, ст.ст. 16, 29 ч.1 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57- 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

у позові Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які є законними представниками неповнолітнього ОСОБА_3 - про визнання недійсним договору туристичного страхування - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але нє були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В.Шумко