Справа № 344/4350/14-ц
Провадження № 22-ц/779/755/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника ПП «Укр-Петроль» ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою директора приватного підприємства «Укр-Петроль» на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до приватного підприємства «Укр-Петроль» та просила ухвалити рішення про поновлення на роботі, визнати недійсним наказ про її звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул, за невидачу трудової книжки, за час затримки розрахунку з 01. 06. 2009 року по день постановлення судового рішення, стягнути лікарняні виплати повязані з вагітністю та пологами та заподіяну моральну шкоду.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, з 31.12.2011 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП. Звільнення ОСОБА_3 вважає незаконним, оскільки згоду на таке вона не давала. У звязку з тим, просила суд про поновлення на роботі, визнати недійсним наказ про її звільнення, стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул, за невидачу трудової книжки, за час затримки розрахунку з 01.06.2009 року по день постановлення судового рішення, стягнути лікарняні виплати повязані з вагітністю та пологами та заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до приватного підприємства «Укр-Петроль» про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді оператора АЗС №2 м. Івано-Франківськ приватного підприємства «Укр-Петроль».

Стягнуто з приватного підприємства «Укр-Петроль» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу на період з 31.12.2011 року до 05.06.2015 року та 2000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

На дане рішення директор ПП «Укр-Петроль» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просить його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, а у решті рішення суду залишити без зміни.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував обставин справи, його висновки не відповідають фактичним обставинам та порушено норми матеріального і процесуального права.

Суд не врахував, що наказ №98 від 31.12.2011 року про звільнення позивача з роботи не видавався, а запис в трудовій книжці ОСОБА_3 про її звільнення є недійсним. 11.04.2014 року позивачу надісланий лист № 43 про необхідність надати підприємству трудову книжку для внесення відповідного запису про недійсність та анулювання запису про звільнення. Вказаний лист був отриманий ОСОБА_3, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак жодних вищевказаних дій позивач не здійснила.

На звернення позивача прокуратурою Івано-Франківської області та територіальною державною інспекцією праці у Волинській області встановлено, що вона з роботи не звільнена та вважається працівником.

Позивач не надала жодного підтвердження, що зверталась до підприємства з повідомленням про вихід з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд не врахував, що факт помилковості вчиненого в трудовій книжці ОСОБА_3 запису про звільнення, а також відсутності в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення щодо звільнення ОСОБА_3 з роботи, підтверджується постановою Володимир-Волинського міського суду від 21.05.2014 року, яка набрала законної сили.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту не допуску її до робочого місця, як і не надано жодного розрахунку середнього заробітку в частині вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції стягнув середній заробіток за той період, коли позивач згідно наказу перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку. Не доведеним також апелянт вважає факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Судом першої інстанції неправомірно встановлено, що відповідач видавши трудову книжку не допускає позивача на робоче місце.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала позивача та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Позивач рішення суду в частині відмови їй у задоволенні інших позовних вимог у апеляційному порядку не оскаржувала, тому рішення суду першої інстанції у цій настині перегляду не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 вважала, що незаконно звільнена з роботи. На обґрунтування вимог подала копію трудової книжки №048824, з якої вбачається, що 01.10.2007 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду оператора АЗС №2 м. Івано-Франківськ приватного підприємства «Укр-Петроль». На аркуші 6 трудової книжки міститься запис № 8 від 31.12.2011 року про звільнення з роботи на підставі наказу №98 від 31.12.2011 року за п.1 ст.36 КЗпП.

Матеріалами справи також підтверджується, що в період з 26.01.2010 року по 12.11.2012 року ОСОБА_3 знаходилася у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку на підставі наказу ПП «Укр-Петроль» №26-01-10 ВК від 26.01.2010 року.

Задовольняючи частково позов та поновлюючи позивача на роботі, суд першої інстанції встановив, що наказ про звільнення позивача відсутній, а отже, не може бути скасований. Одночасно суд вважав, що поновлення позивача на роботі є формою поновлення порушеного права та у звязку з цим і підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Однак, такий висновок суду першої інстанції зроблено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування у цій частині та ухвалення нового рішення.

Згідно ст. 20 ч. 1 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, не дав правильної оцінки поясненням адміністрації ПАТ «Укр-Петроль» про помилкове внесення запису у трудову книжку, пропозицію його скасування та доводів про те, що позивач і на даний час рахується працівником ПАТ «Укр-Петроль».

Позивач у засіданні апеляційного суду пояснила, що встановивши помилковість запису про її звільнення, визнання відповідачем що до цих пір перебуває у трудових відносинах не потребує поновлення на роботі, а підприємство повинно виплачувати їй заробітну плату.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи, зокрема постанови Володимир-Волинського міського суду від 21.05.2014 року, вбачається, що дії ОСОБА_5 про порушення вимог законодавства про працю щодо ОСОБА_3 було предметом перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці, а в подальшому предметом судового розгляду. За результатами судового розгляду провадження у справі про вчинення ОСОБА_5 адмінправопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення. У вказаній постанові також зазначено, що наказ про звільнення ОСОБА_3 на підприємстві не приймався і запис в трудовій книжці позивача, про її звільнення здійснено помилково. Про вказаний факт позивач повідомлялась відповідними листам ( а.с. 47 та 102), а також про необхідність зявитися на підприємстві для внесення відповідного запису про недійсність та анулювання запису про звільнення та терміново зявитись в офіс підприємства для визначення робочого місця, подальшої роботи на підприємстві та видачі необхідних документів щодо трудової участі на підприємстві.

У даному судовому засіданні позивач пояснила, що до цього часу до підприємства про анулювання запису у трудовій книжці про звільнення та надання робочого місця не зверталась.

Суд першої інстанції встановивши, що наказ про звільнення позивача з роботи не видавався, а запис про її звільнення до трудової книжки виконано помилково, неправомірно вирішив питання про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗПП України, коли вирішення спірного питання встановлено у інший законодавством спосіб.

Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, представник відповідача неодноразово пропонував позивачу надати трудову книжку для внесення у неї виправлення, і можливість такого передбачена п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає до скасування і відмовою в цій частині позовних вимог.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237 1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237 1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

У позовній заяві до суду позивач зазначала, що моральні страждання отримала не тільки у звязку з незаконним звільненням, а й через внесення неправомірного запису до трудової книжки про звільнення, тобто внаслідок таких дій у неї почався стрес та хвилювання, так як ніякої заяви про звільнення за згодою сторін не писала.

Представниками відповідача визнано неправомірність внесення до трудової книжки запису про звільнення позивача. Тому колегія суддів вважає, що позивачу діями посадових осіб підприємства спричинено моральну шкоду і судом для відновлення втрати нормальних життєвих звязків правильно визначено розмір шкоди, тому рішення у цій частині не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-315, 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора приватного підприємства «Укр-Петроль» на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2015 року в частині задоволення позовних ОСОБА_3 про поновлення на посаді оператора приватного підприємства «Укр-Петроль», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2011 року та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_3 2000 гривень моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_6