№ 2/325/56/2016
16 лютого 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши в смт.Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач в судове засідання не з'явився, його представник за довіреністю ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій вказала, що позивач повністю підтримує позовні вимоги, не заперечує проти заочного вирішення справи в разі відсутності відповідача і до заяви додала оригінали договору позики, розписки, розрахунки сум пені та інфляційних втрат за період з 01 липня 2015 року по 19.12.2015 року.
Згідно довідки Приазовського РС УДМС України в Запорізькій області, яка надійшла до суду 15.01.2016р., місце проживання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване з 14.06.1996 року за адресою: Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вулиця Миру, будинок № 101.
Відповідач ОСОБА_2, згідно поштових повідомлень про вручення рекомендованих листів: 19.01.2016 року - особисто отримав ухвалу суду про відкриття провадження у цій справі та призначення попереднього судового засідання, копію позову з додатками; 26.01.2016 року - особисто отримав судову повістку про виклик його в судове засідання на 01.02.2016 року. Але, відповідач в судові засідання не з'явився з невідомої причини, заперечень на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надав.
Повістка про виклик відповідача в судове засідання на 16.02.2016 року повернута до суду без вручення із довідкою Укрпошти про повернення рекомендованого листа у зв'язку з вибуттям адресата.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У зв'язку з встановленими обставинами та керуючись названими нормами процесуального закону суд вважає відповідача належне повідомленим про час та місце розгляду справи, а його неявку без поважної причини.
Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Пунктом 2.2 договору встановлено, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми позики за кожен день прострочення, а також штраф в розмірі 100% від суми договору.
Із вимоги та повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 17.11.2015 року судом встановлено, що позивачем надіслана та відповідачем отримана вимога про виконання останнім умов договору позики.
Заперечень на позовні вимоги або підтвердження про повернення позики відповідачем суду не надано.
Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Тобто, зазначений договір позики укладений, згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України, в письмовій формі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказів про виконання грошового зобов'язання відповідачем не надано до суду.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
У відповідності до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Тобто, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат за період з 01.07.2015 року по 19.12.2015 року (465,91 грн. за позовом) підлягають частковому задоволенню, відповідно до наведеного розрахунку.
При розрахунку інфляційних втрат суд керується Законом України Про індексацію грошових доходів населення з урахуванням індексів інфляції на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті Урядовий кур'єр, а також листом Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, згідно п.3.2. якої розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Правовими наслідками порушення зобов'язання, відповідно до статей 611, 624 ЦК України, є сплата встановленої договором неустойки, яка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами договору, а саме пунктом 2.2, за одне й теж порушення умов договору за несвоєчасне повернення позики передбачено застосування і пені, і штрафу.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строку виконання грошового зобов'язання за договором позики свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 92 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П. Пантилус