АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіна Н.Ю.

секретар: Чубрей І.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем 12 вересня 2003 р. зареєструвала шлюб. Від шлюбу є двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька Емма, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на сімю та сімейні обовязки, ведення спільного господарства. Між ними постійно виникали сварки, скандали. Відповідач жорстоко поводився з нею та дітьми. Постійно принижував її, ображав при дітях. Вони втратили один до одного почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. Більше, ніж півроку, вони подружні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна.

Просила суд розірвати шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 12 вересня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1398.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 вересня 2016 року позов задоволено.

22ц-1365/16 головуючий по 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія: 49 доповідач Перепелюк Л.М.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 вересня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1398.

На вказане рішення суду ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що 12 вересня 2003 р. сторони зареєстрували шлюб, під час якого у них 11.02.2005 р. народився син ОСОБА_4 та 05.03.2014 р. народилася донька Емма.

Протягом майже півроку, сторони припинили подружні стосунки і не підтримують їх, не ведуть спільне господарство, проживають окремо.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Як передбачає ч.1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України).

За змістом ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд першої інстанції, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та розірвавши шлюб між нею та відповідачем, суд виходив з того, що сторони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство і подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим.

В апеляційній скарзі відповідач не навів доказів, які б спростовували висновок суду.

Твердження його про можливість примирення між сторонами спростовується тим, що дана справа перебувала у провадженні суду з лютого 2016 року, проте примирення подружжя так і не відбулось.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що справу розглянуто без його та представника участі, у звязку з чим він був позбавлений можливості давати пояснення та заявляти клопотання.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів про те, що розірвання шлюбу суперечить інтересам одного із них, що мають істотне значення.

Не встановлено порушень судом першої інстанції і норм процесуального права, що тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив норми ЦПК України спростовуються висновками суду, матеріалами справи, змістом норм ЦПК України.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим засобом доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ї інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: