Справа № 487/1873/16-ц
Провадження № 2/487/1336/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2016 року

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді: Павлової Ж.П.,секретаря Табунщик К.С.,за участю представника позивача ОСОБА_1,представника відповідача ОСОБА_2,третьої особи ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В

11.04.2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В позові позивач вказала, що вона є відповідальним наймачем вищезазначеної квартири, в якій , крім неї зареєстрована її сестра ОСОБА_3 з 19.04.1991 року та брат ОСОБА_5 - з 23.12.2003 року.

Відповідач ОСОБА_5 проживав у вказаній квартирі до жовтня 2013 року. У жовтні 2013 року ОСОБА_5 зібравши свої речі виїхав із квартири та на даний час мешкає АДРЕСА_2 На її неодноразові звернення виписатись із квартири відповідач не реагує. Посилаючись на положення ст.ст.71,72 ЖК України позивач просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування квартирою №11 по вул. Громадянській , 41 у м.Миколаєві, оскільки він не проживає у квартирі більше двох років без поважних причин.

29.07.2016 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічну позовну заяву , в якій просив визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те , що вона не проживає у спірній квартирі більше року, тому на підставі ст.ст.71,72 ЖК України вона втратила право на користування квартирою.

16.08.2016 року третя особа ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву , в якій просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування спірною квартирою №11 по вул. Громадянській, 41 в м.Миколаєві,у звязку із тим, що він в ній не проживає без поважних причин більше ніж два роки.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити за її безпідставністю та недоведеністю вимог.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те , що дійсно відповідач не проживає у спірній квартирі з середини жовтня 2014 року, оскільки в квартирі не має умов для проживання, а саме відключено енерго та газопостачання , але звязку із квартирою не втрачав, оскільки іноді приходить до цього помешкання.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1. Будинок , в якому знаходиться вказана квартира відноситься до державного житлового фонду. Квартира є трикімнатною, житловою площею 40 кв.м , загальною 55 кв.м, із усіма зручностями, розташована на 1 поверсі двух та одноповерхового будинів. Квартира складається із двох відокремлених приміщень, літ.Б-1 та літ.В-2.У приміщенні , літ.В-2 мешкає ОСОБА_3,в приміщенні , літ.Б-1 проживає ОСОБА_4 та до жовтня 2014 року проживав ОСОБА_5

В квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_4 з 29.07.2005 року, її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.10.2014 року, відповідач ОСОБА_8 з 23.12.2003 року та третя особа ОСОБА_3 з 19.04.1991 року.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій відображається в збереженні житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР) за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми.

Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР.)

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до

цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_4 та ОСОБА_3зазначали, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації та місця проживання понад два роки , оскільки вибрав інше місце проживання, а саме з жовтня 2013 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

З пояснень відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що відповідач залишив спірне житло добровільно, тобто перебрався до житла рідні своєї дружини ОСОБА_9, з якою одружився 19.09.2013 року. 28.08.2012 року в них народилась дочка ОСОБА_10.

В спірній квартирі він не проживає з середини жовтня 2014 року, оскільки в ній відключено газо та електропостачання.Ніхто перешкод у користуванні спірною квартирою йому не чинив, у нього є вільний доступ до житла та ключі від квартири. Речі він свої із квартири вивіз , коли вибирався із неї. Але вважає, що не втратив зв*язок із квартирою, оскільки інколи він туди навідується.

За такого, перелічені обставини у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_5 у зазначеній квартирі не проживає з неповажних причин.

Його посилання , як на підставу своїх заперечень на те, що в спірній квартирі він не проживає, оскільки позивачка чинить йому перешкоди у її користуванні шляхом відключення газо та електропостачання у квартирі суд вважає недоведеними. Так, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень (звернення до цих установ в період 2014-2016 років на підключення енергопостачання та газу з метою там проживати , або в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод у користуванні житловим будинком) відповідач та його представник суду не надали, хоча за приписами ст.60 ЦПК України, це є обовязком відповідача.Надані представником відповідача листи від 26.07.2016 року за №5782/04-11 та від 28.07.2016р. лише констатують факт відключення електроустановки з 10.11.2014 року за адресою АДРЕСА_3 на підставі заборгованості за спожиту електричну енергію та відключення газопостачання 05.11.2014 року за заявою споживача.

Крім того судом встановлено, що припинено газо та електропостачання лише до приміщення квартири за літ.Б-1. і крім того , відповідач , згідно його ж пояснень вибрався із спірної квартири в середині жовтня 2014 року, тобто , ще до початку припинення газо та електропостачання.Але доказів того, чому він не проживає в іншій частині квартири, де є присутні і електропостачання та газ, він суду не надав та на це не посилався, хоча визначення порядку користування квартирою між наймачами не було.

Окрім того, факт не проживання відповідача в спірному приміщенні без поважних причин з жовтня 2014 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, які пояснили суду , що ні разу за два останні роки вони відповідача в спірному жилому приміщенні не бачили.

Допитані свідки зі сторони відповідача ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили той факт, що в квартирі ніхто не проживає біля 2 років, оскільки в ній відключено газо та електропостачання, але іноді до квартири навідується відповідач ОСОБА_5ОСОБА_13 вищезазначені покази свідків суд розцінює критично, оскільки ці ж самі свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14підписали акт , який доданий до матеріалів справи , складений 07.04.2016 року майстром ЖЕК-10 про те, що ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі з 2013 року , оскільки вибрав інше місце проживання, а 21.07.2016 року підписали акт про не проживання в цій квартирі ОСОБА_4Суд вважає вищезазначений акт від 07.04.2016року таким, що відповідає дійсності і підтверджує покази свідків, оскільки вказані свідки підтвердили, що ОСОБА_4 не проживає в тій частині квартири, де відключено газо та електропостачання, але є ще й інша частина квартири, де знаходяться речі ОСОБА_4, і де вона зберігає за собою право на проживання.

За такого суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі більше 6 місяців без поважних причин, зв*язок із квартирою втратив,перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив.

Що стосується зустрічної позовної заяви, то вона не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена доказами, крім того, встановлено, що ОСОБА_4 періодично не проживає у квартирі з поважних причин , оскільки мешкає за межами України, де працює, крім того вона сплачує комунальні послуги по вказаній квартирі ,що підтверджується наданими суду квитанціями , а також в квартирі знаходяться її речі та майно.

Відповідно до ст. 107 ЖК України, в разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне місце проживання в другий населенний пункт, чи в інше жиле приміщення договір найму жилого приміщення вважається розірваний з моменту вибуття.Посилання позивача та третьої особи в позовній заяві на положення ст.71,ст.72 ЖК України не є виходом за межі позову, оскільки підставами позову є фактичні обставини, які зазначає позивач, а не норми, на які він посилається. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому в її задоволенні суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою №11 по вул. Громадянській, 41 в м.Миколаєві.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя: Павлова Ж.П.