Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4228/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, зазначивши, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 5 травня 1992 року. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік переїхав проживати до своїх батьків у квартиру АДРЕСА_1.

29 грудня 2003 року вона придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, проте не проживала за вказаною адресою, а користувалась належним дочці житловим приміщенням, оскільки остання виїхала на проживання за межі України.

Як повідомив їй ОСОБА_1, він не мав можливості проживати зі своїми батьками внаслідок погіршення стосунків між ними. На прохання відповідача вона дозволила йому тимчасово проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, відповідач тривалий час проживає у спірній квартирі та відмовляється добровільно звільнити це житло, чим перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись власністю.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила виселити відповідача з даної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що між ним та позивачкою існувала усна домовленість про те, що він надає дозвіл на обмін трьохкімнатної квартири, яка належала йому та синові в рівних частках, на спірну однокімнатну квартиру, яка й мала перейти йому у власність.

ОСОБА_2, надавши згоду на його проживання у цій квартирі, безпідставно звернулась до суду з позовом про його виселення.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що кошти від продажу трьохкімнатної квартири, в якій раніше проживали його батьки, були витрачені на придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_3. Власником цього житла є їхня спільна з позивачкою дочка, яка й займалася продажем і купівлею даної нерухомості.

Вказує, що на даний час єдиним житловим приміщенням для його проживання є спірна квартира, іншого житла у власності він не має та погодився на такий обмін з метою забезпечення житлом дітей.

На думку ОСОБА_2 та її представника, апеляційна скарга є безпідставною.

ОСОБА_2 також пояснила, що домовленості про постійне проживання відповідача у вказаній квартирі не було, а його посилання на обмін квартир є надуманим. Він без належних правових підстав користується спірною квартирою.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4.

У даному житловому приміщенні за згодою власника із 16 серпня 2006 року зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_1

Відповідно до приписів ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2М просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірної квартири.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло чи взагалі його відсутність або ж інші, передбачені ЖК, підстави для позбавлення права на житло.

Право користування жилим приміщенням у будинку приватного житлового фонду може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.157 ЖК України. Доказів щодо наявності таких правових підстав матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 не є тимчасовим мешканцем спірної квартири, а постійно проживає та зареєстрований за вказаною адресою зі згоди позивачки.

В судовому засіданні не доведена та обставина, що він чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні чи розпорядженні даним житловим приміщенням.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2016 скасувати та ухвалити нове рішення,- про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча : Судді: