Справа № 308/3765/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Гечка К.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського коледжу культури і мистецтв, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог директор Ужгородського коледжу культури і мистецтв ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ужгородського коледжу культури і мистецтв, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог директор Ужгородського коледжу культури і мистецтв ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В позові зазначила, що з 28.08.2001 р. згідно наказу № 47 від 01.09.2001 р. вона була прийнята на роботу в Ужгородське училище культури (з 02.08.2007 р. перейменований в Ужгородський коледж культури і мистецтв).

З 01.09.2006 р. згідно наказу по коледжу № 30-к від 01.09.2006 р. їй надано педагогічне навантаження 360 годин з соціально-економічних дисциплін. 03.03.2015 р. згідно наказу по коледжу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. вона була звільнена з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Зі звільненням незгідна і вважає вказаний наказ безпідставним та незаконним.

13.01.2015 р. наказом директора по коледжу № 09-01/1 було створено комісію щодо проведення службового розслідування за викладеними в заявах батьків фактами щодо неправильної поведінки зі студентами викладача ОСОБА_1

16.01.2016 р. було видано наказ № 09-01/4 про її відсторонення від викладання в навчальній групі 1 курсу «хореографічного відділу» з 19.01.2015 р. на підставі зібраних комісією пояснень студентів 1 курсу «хореографічного відділу» та службових записок викладачів, з метою більш ефективного розслідування викладених фактів. Ознайомили її з цим наказом лише 09.02.2015 р., про що свідчить проставлена нею дата ознайомлення. Усно її відсторонення від роботи пояснили заниженням оцінок студентам.

Вважаючи, що в ході навчального процесу вона виставляла обєктивні оцінки, в пояснюючій записці на імя директора коледжу вона зазначила, що з наказом про відсторонення не згідна.

30.01.2015 р. був виданий наказ по коледжу № 09-01/10 про продовження терміну проведення службового розслідування до кінця 27.02.2015 р.

Весь час проведення службового розслідування її не повідомляли про конкретну причину розслідування, посилаючись на конфіденційну інформацію. Тому вона була не згідна з виданими наказами. Навіть коли вона була звільнена 03.03.2015 р. з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України згідно наказу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р., їй не пояснили які аморальні проступки вона здійснила. Лише на адвокатський запит від 10.03.2015 р. коледжем було надано копію висновку № 1 від 24.02.2015 р. за результатами службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1

Перераховані у висновку її нібито проступки, або є непідтвердженими, або свідчать про упередженість, керівництва коледжу та членів комісії до неї.

Заниження нею оцінок студентів нічим не підтверджується. Жодної комісійної перевірки за її участю знань студентів не проводилося, хоча часу для перевірки знань було достатньо з 16.01.2015 р. по 24.02.2015 р.

Її зауваження студентам 1 курсу «хореографічного відділу» про те, що у випадку їх слабких знань, вони будуть отримувати відповідно низькі оцінки, що у випадку неналежної поведінки студентів, вона відмовляється від їх курсу, зауваження студентці ОСОБА_5 про те, що на заняттях не можна спати, інколи використання закарпатського діалекту не є приниженням честі і гідності студентів, і не може рахуватися психологічним насильством та аморальними проступками.

У висновку зазначається зі слів інспектора по кадрах ОСОБА_6 її неправильна поведінка, а саме те, що 22.01.2015 р. вона виглядаючи здоровою, штучно викликала кашель і при тому була з гарною зачіскою, щойно з перукарні. При тому що вона дійсно була хворою, і це підтверджується листком непрацездатності серія АГЦ № 372159.

Відібрання пояснень від студентів 1 і 3 курсу «бібліотечна справа» щодо її поведінки, про що зазначено у висновку, свідчить про те, що у цих студентів не було підстав писати на неї скарги, а їх масово примусили одночасно писати пояснення змісту визначеного директором коледжу.

Окрім того, всупереч наказу № 09-01/1 від 13.01.2015 р. про те, що результати розслідування необхідно оформити актом, комісія не перевіряла дійсність викладених у заяві батьків фактів, а виклала зміст скарг та пояснень у висновку, перевищила свою компетенцію і створила висновок, згідно якого вважає, що викладача циклової комісії соціально-економічних дисциплін ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, що проявилася у недостойній поведінці перед студентами та педагогічним колективом коледжу, порушенням моральних норм, втратою авторитету, звільнити з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП.

Вказує, що з її сторони не було порушено вимог ст. 56 Закону України «Про освіту», вона аморального проступку не вчиняла.

Посилання у висновку комісії на скарги студентів на заниження оцінок, є припущенням комісії, яка склала висновок розслідування, оскільки комісія не знайшла доказів заниження оцінок студентам. Зазначене у висновку зневажливе ставлення до колег, та інше може свідчити про загальну оцінку її поведінки, однак не про аморальні вчинки, не сумісні з продовженням роботи викладача.

Зміст наказу № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. про її звільнення за аморальний проступок не містить взагалі фактів її поведінки, які можна визнати аморальними.

Вважає, що звільнення за п. 3 ст. 41 КЗпП України є крайньою мірою і повинно застосовуватися лише при доведеності факту аморального проступку.

На протязі багатьох років вона сумлінно виконувала обовязки викладача, має кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» і найвище педагогічне звання «викладач-методист», кандидат історичних наук, за час роботи у коледжі має три подяки та три грамоти за виховну та навчальну роботу студентів.

Вважає, що її звільнення за вчинення аморального проступку є реакцією керівництва коледжу за подання нею в Ужгородський міськрайонний суд позову про скасування наказу від 01.04.2013 р. про звільнення з посади заступника директора коледжу по виховній роботі, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За вказаним позовом відкрито провадження по цивільній справі № 12-420/14. Активізація керівництва коледжу з січня 2015 р., і у подальшому щодо її звільнення, виникла внаслідок призначення розгляду справи № 12-420/14 на 09.02.2015 р. на 05.03.2015 р., про що свідчать повістки в суд додані до даного позову.

Зазначає, що її звільнення за аморальний проступок було здійснено безпідставно з порушеннями норм трудового законодавства.

На підставі вказаного просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації № 09-02/18-к від 03.03.2015 р. про її звільнення з посади викладача соціально-економічних дисциплін у звязку з вчиненням аморального проступку за п. 3 ст. 41 КЗпП України; поновити її на посаді викладача соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації; стягнути на її користь з Ужгородського коледжу культури і мистецтва Управління культури Закарпатської обласної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3793.51 грн. з 03.03.2015р. до 16.04.2015 р. та 1814.28 грн. середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 16.04.2015 р. до моменту поновлення її на робот; допустити негайне виконання рішення у частині поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просять позов задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що фактично підставою для її звільнення була конфліктна ситуація між нею та директором коледжу і деякими колегами. Також просила взяти до уваги заінтересованість свідків у даній справі, зокрема, викладача ОСОБА_7, якій була надана підвищена премія згідно наказу директора коледжу, а також студента ІНФОРМАЦІЯ_1, якому з ініціативи адміністрації коледжу було призначено іменну стипендію у підвищеному розмірі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях і просить у позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог директор Ужгородського коледжу культури і мистецтва ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечила та просить у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 28 серпня 2001 року працювала в Ужгородському училищі культури (реорганізовано в Ужгородський коледж культури і мистецтв), 01 квітня 2013 року звільнена з посади заступника директора з виховної роботи та залишена на посаді викладача соціально-економічних дисциплін з педагогічним навантаженням 360 годин, що стверджується відповідними відомостями у її трудовій книжці (а.с. 62, 63, т. 1).

Наказом Ужгородського коледжу культури і мистецтв Міністерства культури України № 09-0218-к від 03 березня 2015 року ОСОБА_1, викладача циклової комісії соціально-економічних дисциплін Ужгородського коледжу культури і мистецтв звільнено за п. 3 ст. 41 КЗпП України у звязку з вчиненням аморального проступку з 03 березня 2015 року (а.с. 61, т. 1).

З наказу № 09-0218-к від 03 березня 2015 року вбачається, що підставою для звільнення позивачки слугували висновок службового розслідування від 24 лютого 2015 року та пояснювальна записка ОСОБА_1 від 09 лютого 2015 року.

Відповідно до абзацу 3 п. 28 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що наказом відповідача № 09/01/1 від 13 січня 2015 року «Про проведення службового розслідування», у звязку з заявами батьків студентів І курсу спеціальності «хореографія» щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1, було створено комісію для проведення службового розслідування в термін до 29 січня 2015 року (а.с. 50, т. 1).

Наказом № 09-01/4 від 16 січня 2015 року позивачку було відсторонено від викладання дисципліни «Історія України» на 1 курсі спеціальності «Хореографія» на термін до закінчення службового розслідування з 19 січня 2015 року (а.с. 51, т. 1).

В пояснювальній записці на імя директора Ужгородського коледжу культури і мистецтв від 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 зазначила, що викладені факти щодо нібито її поведінки перед студентами закладу не відповідають дійсності і є надуманими, та просила у разі таких заяв надати їй оригінали для передачі їх у відповідні структури з метою проведення експертизи та для подальшої передачі матеріалів у суд (а.с. 52, т. 1).

Відповідно до наказу № 09-01/10 від 30 січня 2015 року термін дії службового розслідування було продовжено до 27 лютого 2015 року (а.с. 53, т. 1).

Згідно висновку за результатами проведення службового розслідування щодо неправильної поведінки викладача ОСОБА_1 від 24 лютого 2015 року, службовим розслідуванням встановлено, що у кінці грудня 2014 року на адресу директора надійшли заяви батьків студентів коледжу, зокрема, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які просили звернути увагу на непрофесійну поведінку ОСОБА_1, яка під час уроків принижує честь і гідність студентів, викладачів і дирекції коледжу, спеціально занижує оцінки та не дозволяє виправляти їх. Під час батьківських зборів у присутності батьків та студентів вона осоромила студентів ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_5 Також батьки повідомили, що під час директорської контрольної діти, які написали на вищий бал повинні були переписувати на нижчий, що є недопустимим в навчальному закладі. Вважають, що такий педагог не здатний надати їх дітям знання, навчити їх чомусь доброму. Налаштовує дітей негативно до іншого педагога, замість пояснення матеріалу диктує теми з книжок, вимагає вивчення тексту напамять, обіцяє поставити низькі оцінки. На підставі пояснювальних заяв батьків студентів, самих студентів, службових записок викладачів та інших працівників коледжу, комісія вважала, що за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, що проявилася у недостойній поведінці перед студентами та педагогічним колективом коледжу, порушення моральних норм, втратою авторитету, ОСОБА_1 слід звільнити з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП (а.с. 54-60, т. 1).

Будучи допитаними в судовому засіданні особи, які зазначені у висновку від 24 лютого 2015 року показали наступне.

Свідок ОСОБА_16 ствердила, що працює викладачем та є класним керівником на даний час вже 2-го курсу спеціальності «Хореографії» в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. В ході розмов зі студентами коледжу вони скаржилися їй на те, що викладач ОСОБА_1 обзиває їх та називає «тупими» і «дурними». Вона неодноразово розмовляла з ОСОБА_1 з приводу даних скарг студентів на неї. Під час батьківських зборів, у присутності батьків студентів та самих студентів, ОСОБА_1 відносно однієї зі студенток ОСОБА_15, баба якої працювала у коледжі, сказала останній: «твоя бабуся була дуже розумна і гарна жінка, а ти «тупа», а ОСОБА_11 взагалі «дура». В одній із розмов з нею ОСОБА_1 сказала їй, що студенти «тупі», нічого не знають, вони бездарі, вона їм дарує оцінки. Після цього у грудні 2014 року батьки студентів звернулися з відповідними заявами відносно поведінки ОСОБА_1 Коли у коледжі почалося навчання, 12 грудня 2014 року, після дисципліни «Історія», яку викладала ОСОБА_1, до неї звернулися студенти і одна зі студенток ОСОБА_5, ридаючи сказала їй що більше не піде на цю дисципліну та має намір покинути коледж. Також студенти сказали їй, що на лекції під час даної дисципліни ОСОБА_1 кричала на них і виясняла хто з їх батьків посмів написати на неї заяви, їй ОСОБА_1 відомо, що це ОСОБА_5 конкретно написала заяву і тепер остання не буде мати оцінку.

Свідок ОСОБА_10 показала, що є матірю студентки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час навчається на 2-курсі за спеціальністю «Хореографія» в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. В грудні 2014 року її донька ОСОБА_5, навчаючись у той час на 1-му курсі, розповідала їй, що викладач ОСОБА_1 принижувала її доньку, на лекціях у присутності студентів ОСОБА_1 говорила їй доньці: «ти «дебілка» і твоя сімя така «дебільна» як і ти», принижувала керівництво коледжу. В подальшому в січні 2015 року вона ОСОБА_10 написала відповідну заяву на імя директора закладу відносно поведінки ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5, будучи допитаною в судовому засідання у присутності матері, ствердила, що є студенткою Ужгородського коледжу культури і мистецтв. Під час лекцій ОСОБА_1 ображала її та її сімю, а також інших студентів. Одного разу, на лекції ОСОБА_1 сказала їй ОСОБА_5: «у тебе всі у сімї такі відсталі». Коли її боліло стегно, після того як вона отримала травму займаючись художньою гімнастикою, кульгаючи вона зайшла на лекцію і ОСОБА_1 почала придиратися до неї з приводу того чому вона так ходить, і сміятися з неї. На батьківських зборах ОСОБА_1 запитала у ОСОБА_11 чи остання одна така у сімї «тупа», і у присутності батьків студентів та самих студентів, ОСОБА_1 сказала ОСОБА_17, що остання якась відстала і бабуся у неї була розумна. Під час директорської контрольної роботи, вона ОСОБА_5, написала контрольну роботу на «7» чи «8» балів, після чого ОСОБА_1 порвала її контрольну роботу і сказала їй написати на «4» бали, пояснивши, що вона ОСОБА_5 знає лише «4» бали. На одній із лекцій, після того як на запитання ОСОБА_1 вона не змогла дати відповідь, ОСОБА_1 сказала їй ОСОБА_5, що вона нічого не знає, «тупа» і спитала чи у неї у сімї всі такі відсталі як вона. Про поведінку ОСОБА_1 вона повідомила своїй матері і після того, як написала пояснювальну заяву відносно поведінки ОСОБА_1, остання почала ставитися до неї ще гірше.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що є класним керівником студентів на даний час вже 3-го курсу за спеціальністю «Хореографія» в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. ОСОБА_1 викладала студентам 1-курсу дисципліни «Історія» та «Географія». В одній із розмов у коридорі навчального закладу з ОСОБА_1, остання ображала викладачів закладу, зокрема, викладачку ОСОБА_16, яку обізвала «тупою», погрожуючи міністерськими перевірками, а також називала студентів «тупими» і «дебілами», і що студенти такі ж «дебіли» та «тупі» як і викладач.

Свідок ОСОБА_19, будучи допитаним в судовому засіданні в присутності психолога, ствердив, що є студентом Ужгородського коледжу культури і мистецтв. Викладач ОСОБА_1 під час лекцій говорила погані речі про викладачів та дирекцію коледжу, могла принижувала студентів перед іншими, казала йому, що він повний, і що йому потрібно сідати на дієту, принижувала студентів «угорців» і змушувала їх розмовляти на українській мові, через що вся група з них сміялася.

Свідок ОСОБА_20, будучи допитаною в судовому засіданні в присутності психолога, пояснила, що є студенткою Ужгородського коледжу культури і мистецтв. Під час лекцій ОСОБА_1 неодноразово критикувала керівництво коледжу, обзивала студентів-хлопців «дебілами» та студентів «угорців», тому що останні начебто не вміють розмовляти на українській мові.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що працює в Ужгородському коледжі культури і мистецтв на посаді викладача-методиста. ОСОБА_1 ображала її у присутності адміністрації коледжу, обвинувачувала у розповсюдженні в навчальному закладі відомостей про її звільнення, у тому, що вона ОСОБА_21 є інформатором у дирекції коледжу. ОСОБА_1 принижувала честь і гідність студентів 1-го курсу, ображала і обзивала їх, зокрема, зі слів студентів їй відомо, що ОСОБА_1 студентку ОСОБА_22 обізвала «маленькою сучкою».

Свідок ОСОБА_23 показала, що працює на посаді викладача в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. Їй відомо, що ОСОБА_24 неодноразово ображала працівників коледжу та принижувала гідність студентів коледжу, студенти-дівчата Білич та ОСОБА_22 жалілися їй, що ОСОБА_1 називала їх «маленькими сучками», занижувала студентам оцінки.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що працює на посаді викладача в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. ОСОБА_1 висловлювалася, що голова профспілки коледжу буде скоро їсти полинь та те, що директор коледжу ОСОБА_4 зійде з розуму.

Крім того, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що її син навчався на 1-му курсі спеціальності «Хореографія» в Ужгородському коледжі культури і мистецтва. Син розповідав їй, що під час лекцій викладач географії ОСОБА_1 вела розмови, що не стосуються теми дисципліни, про те, що дуже поганий колектив у коледжі, директор коледжу «сатана», а також одного разу ОСОБА_1 сказала йому: «що смієшся, твої батьки що у цирку працюють». В кінці 2014 року вона написала пояснювальну заяву відносно поведінки ОСОБА_1 Також син розповідав їй, що ОСОБА_1 багатьох дітей принижує на лекціях словами «дура», «тугодум», і під час директорської роботи ОСОБА_1 порвала їх контрольні роботи та сказала, що вони будуть писати лише на стільки, на скільки вони заслуговують оцінку.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює на посаді заступника директора з навчальної роботи в Ужгородському коледжі культури і мистецтв. В грудні 2014 року батьки студентів коледжу звернулися із заявою і повідомили їй про те, що ОСОБА_1 ображає їх дітей та дозволяє собі принижувати їх, розповіли, що під час батьківських зборів ОСОБА_1 у присутності батьків образила студентів ОСОБА_17 та ОСОБА_11.

Підстав не довіряти показам цих свідків у суду не має, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, зокрема, письмовими заявами студентів ОСОБА_26 та ОСОБА_15 (а.с. 108, 119, т. 1), ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (а.с. 109, т. 1), ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (а.с. 110, т. 1), ОСОБА_31 (а.с. 111, т. 1), ОСОБА_32 (а.с. 112, т. 1), ОСОБА_11 (а.с. 113, 118, т. 1), ОСОБА_33 (а.с. 114, т. 1), ОСОБА_34 (а.с. 115, т. 1), ОСОБА_13 (а.с. 116, т .1), ОСОБА_35 (а.с. 117, т. 1), заявами батьків студентів ОСОБА_11 (а.с. 123, т. 1), ОСОБА_13 (а.с. 126, т. 1), ОСОБА_9 (а.с. 126, т. 1), ОСОБА_8 (а.с. 128, т. 1).

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і субєктів господарювання.

Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До субєктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обовязки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Згідно посадової інструкції викладача Ужгородського коледжу культури і мистецтв, з яким позивачка ОСОБА_1 ознайомлена під розписку, серед покладених на неї завдань та обовязків є, зокрема, сприяння розвитку особистості, талантів та здібностей студентів, формування їх загальної культури (а.с. 130, т. 1).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що матеріалами справи та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків достовірно встановлено, що позивачка, працюючи викладачем Ужгородського коледжу культури і мистецтв та яка виконувала виховні функції, неодноразово принижувала та ображала студентів коледжу, що на думку суду є порушенням основних моральних норм суспільства та суперечить змісту трудової функції позивачки і тим самим вона дискредитувала свої службово-виховні та посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи.

При цьому суд не встановив, що позивачка була звільнена з роботи через конфлікт з керівництвом та працівниками коледжу або з інших незаконних підстав, як про це вона зазначає.

Суд не приймає до уваги пояснення допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідків ОСОБА_36, ОСОБА_37 та ОСОБА_38, оскільки останні, не являючись працівниками коледжу, надали суду пояснення, що не стосуються предмету спору.

Посилання ОСОБА_1 на заінтересованість свідків або ж про їх примушування керівництвом коледжу до написання відповідних заяв щодо її поведінки суд вважає необґрунтованим, оскільки суперечить обставинам справи та спростовуються її матеріалами, та зазначає, що позовні вимоги розглядаються в межах заявлених позовних вимог, оцінка доказів судом надана відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачка вчинила аморальні дії у розумінні п. 3 ст. 41 КЗпП України та правильно була звільнення з роботи саме з цих підстав.

Будь-яких доказів, які б вказували на недотримання відповідачем, передбаченої трудовим законодавством процедури звільнення позивачки, матеріали справи не містять.

На підставі наведеного та з врахуванням принципу розумності і справедливості, тих обставин, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, суд вважає, що підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивачки на роботі відсутні, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося з підстав, передбачених КЗпП України та з дотриманням установленого законом порядку, а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Так як позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі, то вони також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 КЗпП України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородського коледжу культури і мистецтв, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог директор Ужгородського коледжу культури і мистецтв ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення можебути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.