29 лютого 2016 року м. Мукачево Справа №303/693/16-ц
номер рядка стат.звіту -49
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Кость В.В.
при секретарі Прокоп Г.М.
розглянувши у судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з доходу (заробітної плати), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в добровільному порядку не приймає участі у матеріально - фінансовому забезпеченні доньки, яка знаходиться на повному вихованні та утриманні позивача. Відповідач матеріально сім'ї допомагати відмовляється, вихованням дитини не займається. В свою чергу, вона (позивач) не має можливості одноосібно матеріально забезпечити дитину на належному рівні.
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 15 «а»), про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.
Шлюб між сторонами по справі розірвано на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2014 року (а.с. 6).
Поряд з цим, від даного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом по народження серії НОМЕР_3, виданого 12.06.2008 виконкомом Нижньокоропецької сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області (а.с. 5).
Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про те, що відповідач має інші аліментні зобов'язання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, тобто у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
При цьому, суд приймає до уваги також і приписи частини другої названої вище статті Сімейного кодексу України, згідно з якою, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Пунктом 1 частини першої ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, з урахуванням ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
2. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2016 року, та до досягнення дитиною повноліття.
3. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
4. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) в дохід держави суму 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.) судового збору.
5. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость