Провадження № 2/344/1397/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за первісним позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року ОСОБА_1 отримав в їх установі кредит в розмірі 34400 доларів США для купівлі квартири на строк до 26.04.2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 25.10.2013 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору №№IFU0G100000346 від 26.04.2007 року. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 09.06.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 50425,19 доларів США , з яких: 36751,50 доларів США заборгованість за кредитом, 7892,72 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1264,52 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 4516,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Виходячи з наведеного, ПАТ КБ Приватбанк просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними, в якому посилаючись на те, що кредитні кошти за договором надані в іноземній валюті, що є порушенням ЦК України. Також, банк не мав права укладати кредитний договір в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної та генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій. Позивач вважає умови кредитного договору несправедливими, при укладенні кредитного договору були грубо порушені права споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просив суд визнати вказаний кредитний договір та додаткову угоду недійсними.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом первісні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, з мотивів викладених в письмових запереченнях.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом зустрічні вимоги підтримав, просив суд відмовити в задоволенні первісного позову.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а заявлені зустрічні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа / кредитор/ зобовязується надати грошові кошти / кредит / позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до кредитного договору №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року ОСОБА_2 зобовязався надати Позичальнику кредитні кошти щляхом видачі готівки через касу на строк з 26 квітня 2007 року по 26.04.2037 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 8600 доларів США для купівлі квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом

Відповідно до п.4.1. При порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.2.2.2,2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні, у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати ( а.с.11-12).

Відповідно до меморіального ордеру № 1 від 26 квітня 2007 року (а.с.48) відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти згідно кредитного договору №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року у розмірі 34400 доларів США.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

25.10.2013 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору №№IFU0G100000346 від 26.04.2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний Договір №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року:

1. сума заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 690,42 дол.США, а саме відсотки у розмірі 0,00 дол.США, комісія у розмірі 0,00 дол.США, пеня у розмірі 690,42 дол. США

2. згідно зі ст.ст. 212,651 ЦКУ у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в Графіку погашення кредиту ( Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 690,42 дол. США

3. вказати та викласти пункт 7.1., 7.4. у відповідності діючого договору Позичальника

7.1. Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 26.04.2037 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 36603,20 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,54% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії в розмірі 0,20 % від суми виданого кредитукомісії за дострокове погашення кредиту,відповідно до п. 3.11 даного Договору ( а.с.13-16)

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року, станом на 09.06.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 50425,19 даларів США , з яких: 36751,50 доларів США заборгованість за кредитом, 7892,72 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1264,52 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 4516,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.4-8, 53-183).

Доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем та його представником суду надано не було.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обовязку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ПАТ КБ Приватбанк», оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року. Через порушення умов Договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та відсотками, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому порушено право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті згідно з чч.1 та 2 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню в цій валюті, з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну грошову одиницю на день здійснення платежу.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року, розмір якої станом 09.06.2015 року становить 45908 доларів 74 центів США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 1176631 гривню 82 копійки, з яких заборгованість за кредитом 36751 долар 50 центів США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 941933 гривні 60 копійок, заборгованість за відсотками за користування кредитом 7892 долари 72 центи США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 202288 гривень 83 копійки, заборгованість по комісії за користування кредитом 1264 долари 52 центи США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 32409 гривень 39 копійок.

Крім того, банком позивачем відповідно до п.4.1 умов кредитного договору було нараховано пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 4516,45 доларів США.

Пеня не підлягає стягненню в іноземній валюті та має бути стягнута у гривневому еквіваленті, оскільки згідно ст. 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін ( ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбаченийстаттею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов"язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, суд дійшов до висновку, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 115755 гривень 71 копійка ( 4516,45 доларів США х 25,6298 ( за курсом НБУ на 11.04.2016 року).

Що стосується заявлених зустрічних вимог суд приходить до наступного.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено,що згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави)

В ст. 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Оспорюваним кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором.

ОСОБА_1 свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними. Зміна обставин, на які може посилатися позивач ніяким чином не пов'язана з умовами виконання договору. Банк свої зобов'язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошових коштів для споживчих потреб.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного, банківського законодавства та вказаних правил.

Згідно частини 1 ст. 215 та ст. 217 ЦК України підставою недійсності окремої частини правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до копії Банківської ліцензії № 22 виданої Національним Банком України Публічному Акціонерному товариству ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК на час укладення спірного договору мав право на здійснення банківських операцій, визначених ч.3 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльність.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 26 квітня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Тому, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, зазначених в позові, є необґрунтованими та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним.

Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, а тому у суду не має підстав для визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року, як його невідємної частини.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те,що в кредитному договорі зазначені отримані відповідачем кредитні кошти у розмірі 8600 доларів США, а тому саме з цієї суми кредиту повинні бути нараховані відсотки та інші обовязкові платежі за кредитним договором, оскільки отримання кредитних коштів у розмірі 34400 доларів США спростовується меморіальним ордером від 26.04.2007 року (а.с.48).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк Приватбанк ( р/ рахунок №3111, , МФО 305299) суму заборгованості за кредитним договором №IFU0G100000346 від 26.04.2007 року станом на 09.06.2015 року у розмірі 45908 (сорок пять тисяч девятсот вісім) доларів 74 центів США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 1176631 (один мілйон сто сімдесят шість тисяч шістсот тридцять одну) гривню 82 копійки, з яких заборгованість за кредитом 36751 ( тридцять шість тисяч сімсот пятдесят один) долар 50 центів США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 941933 ( девятсот сорок одна тисяча девятсот тридцять три) гривні 60 копійок, заборгованість за відсотками за користування кредитом 7892 ( сім тисяч вісімсот девяносто два) долари 72 центи США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 202288 (двісті дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 83 копійки, заборгованість по комісії за користування кредитом 1264 ( одна тисяча двісті шістдесят чотири) долари 52 центи США, що за курсом НБУ на 11.04.2016 року складає 32409 ( тридцять дві тисячі чотириста девять) гривень 39 копійок, та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 115755 (сто пятнадцять тисяч сімсот пядесят пять) гривень 71 копійку.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк Приватбанк ( р/ рахунок №3111, , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копі йок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.