АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №641/5643/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Колодяжна І.М.
Провадження №22-ц/790/4749/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: спадкові.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва Олена Миколаївна - про визнання заповіту недійсним, визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_9, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

За життя 19 грудня 2012 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Полєвою О.М., згідно з яким заповіла все своє майно та майнові права, де б вони не знаходились і з чого б вони не складались ОСОБА_7

Вказаний заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення її матері ОСОБА_9 не було вільним і не відповідало її волі.

Після смерті матері вона прийняла спадщину фактично, зробила за власний кошт косметичний ремонт в квартирі, замінила вхідні двері, сплачує постійно комунальні послуги.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 1257 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_9, посвідчений 19 грудня 2012 року приватним нотаріусом Харківського МНО Палєва О.М.

Визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнала, посилаюсь на його безпідставність.

Третя особа: - приватний нотаріус Харківського МНО Палєва О.М. позов не визнала.

При цьому посилалась на те, що 19 грудня 2012 року вона посвідчила заповіт ОСОБА_9, яка на час його посвідчення була дієздатною, про що вона упевнилась в особистій бесіді. Заповіт посвідчувався нею за місцем проживання ОСОБА_9, яка надала свій паспорт, ідентифікаційний код та чітко висловила свою волю, що хоче зробити заповіт на ОСОБА_7 У розмові з нею ОСОБА_9 вказувала, що вона має дочку та сина. З дочкою ОСОБА_6 у неї неприязні відносини, син мешкає в Ізраїлі та на спадщину не претендує. Крім того, ОСОБА_9 пояснювала, що хоче оформити спадщину на подругу ОСОБА_7, оскільки остання здійснює за нею догляд. Під час складання заповіту ОСОБА_9 самостійно його прочитала, власноруч розписалась у двох екземплярах заповіту, в реєстрі нотаріальних дій та особисто зробила запис у заповіті «Прочитано мною вголос і власноручно підписано».

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до роз'яснень, наданих в абз. 1, 3 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 ( а. с.15 том №1) .

За життя 19 грудня 2012 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Полєвою О.М. за р. №4260, згідно з яким заповіла все своє майно та майнові права, де б вони не знаходились із чого б вони не складались і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що за законом матиме вона право, ОСОБА_7 (а. с. 8,17 том №1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла (а. с. 7 том №1).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2013 року за заявою спадкоємців Сьомою Харківською Держаною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №48/2013 (а. с. 17 том №1).

Судовим розглядом встановлено, що у січні 2013 року ОСОБА_6звернулась до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про вчинення шахрайських дій ОСОБА_7 щодо заволодіння квартирою АДРЕСА_1, яка за життя належала ОСОБА_9, яку 23 січня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000353.

В межах вказаного кримінального провадження Харківським НДІСЄ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 29 липня 2013 року проведено судову-почеркознавчу експертизу №4270, за висновком якої підпис від імені ОСОБА_9 у нотаріально посвідченому заповіті від 19 грудня 2012 року від імені ОСОБА_9, розташований в рядку «ПІДПИС», ліворуч від рукописного запису «ОСОБА_17» - виконано ОСОБА_9 під впливом на процес письма як відносно постійних, так і тимчасових збиваючих факторів (до числа яких можуть відноситися хворобливий стан, незвичні поза, підкладинка тощо).

Рукописні записи «Прочитано мною уголос і власноручно підписано», «ОСОБА_17» - у нотаріально посвідченому заповіті від 19 грудня 2012 року від імені ОСОБА_9 (реєстр №4260) розташовані у рядку «ПІДПИС», праворуч від підпису та над цим рядком, - виконано ОСОБА_9 під впливом на процес письма як відносно постійних, так і тимчасових збиваючих факторів (до числа яких можуть відноситися хворобливий стан, незвичні поза, підкладинка тощо) (а. с. 69, 169-175 том №1).

Також, в межах кримінального провадження Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи 3 січня 2013 року проведено судово-медичну експертизу №3663-ДМ/12, згідно з якою безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 стали морфологічні зміни з боку внутрішніх органів, які призвели до розвитку гострого порушення кровообігу (а. с 176-180 том №1).

Звертаючись з позовом в суд ОСОБА_6 посилалась на те, що на час посвідчення заповіту її мати ОСОБА_9 тяжко хворіла, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та контролювати свої дії.

На підтвердження вказаних фактів ОСОБА_6 надала до суду копії виписок з історій хвороб ОСОБА_9, а також вказувала, що за життя її мати страждала рядом захворювань, а саме: ішемічною хворобою серця 2 ст., атеросклеротичним кардіосклерозом, постійною формою фібриляції передсердя, цукровим діабетом, діабетичною неопатією нижніх кінцівок, ожирінням 3-го ступеню.

Під час розгляду справи судом призначено та проведено посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення стану здоров'я ОСОБА_9 на час складання спірного заповіту.

Відповідно до акту посмертної судової-психіатричної експертизи КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 29 квітня 2016 року № 342, за життя ОСОБА_9 ознак стійкого хронічного психічного розладу не виявляла. За своїм психічним станом ОСОБА_9 при складанні заповіту 19 грудня 2012 року, з урахуванням діагностованих у неї захворювань і отримуваного лікування, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с.149-152 том №2).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_9 не було вільним і не відповідало її волі.

Не надані такі докази ОСОБА_6 й при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а також її представником ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_6 своїх позовних вимог та правомірно відмовив їй у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що при складанні заповіту було допущено низку порушень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України №296/5 від 22 лютого 2012 року, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Позивачем ОСОБА_6 заявлено позов про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1257 ЦК України, тобто волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позовних вимог про визнання спірного заповіту недійсним у зв'язку з порушенням нотаріусом вимог щодо форми його складання та посвідчення, ОСОБА_6 не заявлялось та вони не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції проігнорував пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, оскільки їх свідчення суперечать висновку судово-почеркознавчої експертизи, а також акту посмертної судової-психіатричної експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: