З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.11.2016 Справа №607/9390/16-ц
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Сташків Н.М.,
за участі секретаря судового засідання Крупи О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу в його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:
18 квітня 2008 року між публічним акціонерним товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1укладено кредитний-заставний договір №TEAWAE000077019 (далі кредитний договір).
Кредитний договір підписаний позичальником 18 квітня 2008 року особисто. Своїм підписом вона підтвердила факт про надання їй кредитних послуг в ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до п. 17.1. кредитного договору відповідачу ОСОБА_1був наданий кредит у розмірі 8049,59 доларів США на термін до 18 квітня 2008 року, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 13,08 % річних.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Всупереч вказаним вимогам закону ОСОБА_1умов договору належним чином не виконувала.
Зокрема, як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 21 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_1за кредитом складає 1967,28 доларів США.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до п. 6.2.2. кредитного договору позичальник зобовязується сплатити банку проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.
Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 21 липня 2016 року ОСОБА_1нараховано 168,06 доларів США заборгованості за процентами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, та встановлений договором розмір нарахованих процентів.
Зазначених вимог закону ОСОБА_1належним чином не виконала, заборгованості за кредитним договором та суми нарахованих процентів не сплатив.
Згідно з додатковою угодою №1 від 28 березня 2013 року до кредитного-заставного договору № TEAWAE000077019, сума заборгованості, що виникла за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшена на 188,29 доларів США. Цією угодою також визначено кінцевий строк повернення кредиту до 20 квітня 2015 року, та затверджено графік погашення кредиту в новій редакції.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 16 грудня 2013 року до кредитного-заставного договору № TEAWAE000077019, сума заборгованості, що виникла за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшена на 389,06 доларів США, а саме зменшена пеня в розмірі 389,06 доларів США. Також, як слідує із зазначеної угоди позичальника зобов'язано сплатити штраф в разі порушення ним будь-якого із зобовязань за кредитним договором, та збільшено остаточний строк повного повернення кредиту до 25 грудня 2015 року з затвердженням графіку погашення кредиту в новій редакції.
Відповідно до ст. 550 ЦК України, незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, у нього виникає право на неустойку (штраф, пеню).
З цих підстав позивач має право на одержання від відповідача ОСОБА_1неустойки за прострочення сплати обумовлених договором платежів.
Як установлено з наданого позивачем розрахунку, за несвоєчасне виконання зобов'язань за договоромОСОБА_1нараховано пеню у розмірі 1652,79 доларів США, штраф у розмірі 201,10 доларів, у тому числі: 10,08 доларів США (фіксована частина) та 191,02 доларів (процентна складова).
28 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2, як поручитель, зобовязався відповідати перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
16 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, яким змінено особливі умови договору поруки, зокрема суму кредиту, яку позичальник зобовязалася повернути кредиторові, кінцевий строк повернення кредиту, та період сплати відсотків.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до п. 5 договорів поруки у випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого кредитно-заставним договором, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання.
Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
22 липня 2016 року позивач звернувся до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 із письмовим повідомлення, яке містило вимогу про повернення коштів за кредитним договором в розмірі 3843,82 доларів США, які слід сплатити у пятиденний строк з дати одержання цього повідомлення. Однак, відповідачами зазначена вимога залишена без виконання.
Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційний курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).
Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).
Максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.
Таким чином, положення ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 533 ЦК України, можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.
Сам факт нарахування пені в іноземній валюті не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про її стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №3-29гс15.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 550, 554, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя