У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Радивилівська районна державна нотаріальна контора про визнання особи такою, що втратила право на спадкування.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року провадження у справі закрито з підстав п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, прийняту з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що підставою для звернення до суду в 2009 році з позовом до ОСОБА_4 про усунення її від права спадкування була передбачена ч.5 ст.1224 ЦК України обставина щодо ухилення відповідачкою ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а у справі, що розглядається підставою позову є та обставина, яка виключає можливість відповідачки ОСОБА_4 бути спадкоємицею померлої ОСОБА_6, оскільки мати ОСОБА_4 в 1937 році була усиновлена сім'єю Свідерських, що за положеннями ч.1 ст.232 СК України та ч.2 ст.1260 ЦК України виключає спадкування нею спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, тобто підстави позову не є тотожними, а за відсутності такої складової закриття провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України є неможливим.

З викладених обставин просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі звернулися до Радивилівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В заявах вказують, що вони є двоюрідними братом і сестрами померлої.

Державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна померлої ОСОБА_6 в т.ч.: ОСОБА_1 на 1/6 частину спадщини (свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2007 року за р.№296), а ОСОБА_3 на 2/6 частини спадщини (свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007 року за р.№755), що в загальному становить 1/2 частину спадкового майна.

Інша 1/2 частина спадщини залишається відкритою.

В 2009 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зверталися до Радивилівського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду від 14 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачі просили усунути відповідачку ОСОБА_4 від права на спадкування за законом на майно померлої ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідачка ОСОБА_4 хоч і є кровною родичкою померлої ОСОБА_6, але в 1937 році вона була усиновлена сім'єю Свідерських, а отже не може спадкувати майна померлої в силу ст.232 СК України.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2010 року заочне рішення Радивилівського районного суду від 14 грудня 2009 року в частині правового обґрунтування змінено, вказавши, що ці правовідносини регулюються за ст.1224 ЦК України, а не за нормами права на які посилались позивачі, при цьому резолютивна частина рішення про відмову в позові залишена в силі.

Ухвалою Верховного суду України від 31 березня 2010 року позивачам відмовлено у відкритті касаційного провадження по даній справі.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі суд першої інстанції керувався приписами п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України та виходив з того, що набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позову.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про тотожність позовних вимог за позовом в даній справі, підставою позову в яких є та обставина, що відповідачка ОСОБА_4 хоч і є кровною родичкою померлої ОСОБА_6, але в 1937 році вона була усиновлена сім'єю Свідерських, а отже не може спадкувати майна померлої в силу ст.232 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивачами заявлено позовні вимоги з інших правових підстав, а саме на те,що позивачі звернулися до суду з позовом в порядку ст.232 СК України та ч.2 ст.1260 ЦК України, а попередньо зверталися до суду з позовом в порядку ст.1224 ЦК України не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть братися до уваги з огляду на те, що дані правовідносини регулюються лише ст.1224 ЦК України.

Дана позиція викладена в абз.4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З наведеного слідує, що під підставами позову, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена без порушення норм процесуального права підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук