АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 ц /790/257/16 Головуючий 1 інст. Горбунова Я.М.
Справа № 643/1571/15-ц
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (далі ПАТ «АТ «НДІ РВ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позивач вказав, що з 1992 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 01 березня 2014 року провідним інженером-електроніком. Наказом № 149-к від 25 листопада 2014 року був звільнений з цієї посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. Однак остаточний розрахунок проведено не було, чим завдано моральних страждань.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, просив стягнути на його користь з ПАТ «АТ «НДІ РВ» заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 211 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 5 799 грн. 00 коп. та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В уточнених вимогах просив стягнути на його користь з ПАТ «АТ «НДІ РВ» заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 211 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 7 640 грн. 42 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 24 266 грн. 31 коп. та 25 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

З ПАТ «АТ «НДІ РВ» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 211 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 24 212 грн. 02 коп., компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 7 640 грн. 42 коп., 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а на користь держави 724 грн. 23 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представник ПАТ «АТ «НДІ РВ», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального, процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та визначити розмір боргу, виходячи з наданих відповідачем документів та пояснень. Зокрема, зазначає, що станом на 01 жовтня 2015 року сума заборгованості із виплати заробітної плати становить 12 250 грн. 29 коп.; з 01 січня 2015 року відповідач працює в режимі дводенного робочого тижня, що суттєво впливає на розрахунок середнього заробітку; затримка виплати заробітної плати спричинена тяжким фінансовим станом відповідача; позов в частині стягнення компенсації втрати частини доходу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди предявлено з пропуском строку, встановленого законом для захисту порушеного права.

Позивач в запереченнях на апеляційну скаргу просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 140 грн.00 коп. (з урахуванням перерахованої на його картковий рахунок суми в розмірі 16 211 грн. 00 коп. за виконавчим листом № 47227568), а у разі повороту виконання рішення суду -16 351 грн. 00 коп.; компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 9 859 грн. 87 коп. (з урахуванням перерахованої на його картковий рахунок суми в розмірі 16 211 грн. 00 коп. за виконавчим листом № 47227568), а у разі повороту виконання рішення суду - 10 375 грн. 14 коп.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 32 132 грн. 48 коп. (з урахуванням перерахованої на його картковий рахунок суми в розмірі 5 799 грн. 00 коп. за виконавчим провадженням № 47227567), а у разі повороту виконання рішення суду 37 931 грн. 48 коп.; та 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди (з урахуванням перерахованої на його картковий рахунок суми в розмірі 5 000 грн. 00 коп. за виконавчим листом № 47227568), а у разі повороту виконання рішення суду 25 000 грн. 00 коп.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку доведеними в повному обсязі. З урахуванням характеру та ступеню перенесених страждань позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-41цс15. Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України це є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 з 1992 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 01 березня 2014 року провідним інженером-електроніком. Наказом № 149-к від 25 листопада 2014 року був звільнений з цієї посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату (а. с. 3-6).

На день звільнення остаточний розрахунок з ним не проведено.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року з ПАТ «АТ «НДІ РВ» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 211 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 5 799 грн. 00 коп., 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

10 квітня 2015 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 відкриті виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчого листа за № 643/1571/15-ц щодо стягнення вказаних сум.

Під час примусового виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти: 28 грудня 2015 року в розмірі 21 442 грн. 39 коп.; 01 липня 2015 року в розмірі 5 567 грн. 61 коп. Усього 27 010 грн. 00 коп.

Однак ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року вказане заочне рішення цього ж суду скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Під час нового розгляду справи позовні вимоги були збільшені. Зокрема, позивач просив стягнути на його користь з ПАТ «АТ «НДІ РВ» заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 211 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати остаточного розрахунку в розмірі 7 640 грн. 42 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 24 266 грн. 31 коп. та 25 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Згідно наказів директора ПАТ «АТ «НДІ РВ» від 28 жовтня 2013 року № 138 та від 27 жовтня 2014 року № 121 на підприємстві встановлено режим дводенного робочого тижня.

В пунктах 2.2., 2.3. наказувалося визначити склад робітників, які працюють в режимі трьохденного, чотирьохденного та пятиденного робочого тижня для виконання робіт по пункту 2.1. наказу з щомісячним затвердженням списків за формою, приведеною в Додатку № 1; наказ довести до відома робітників під розписку за формою, приведеною в Додатках № 2 та № 3.

ОСОБА_2 надав згоду на працю в умовах неповного (дводенного: понеділок, вівторок) робочого тижня. Це підтверджується Угодою згідно наказу від 27 червня 2013 року № 102, розрахунковими листами на а. с. 71-72, 199 та не заперечувалось самим позивачем в суді апеляційної інстанції.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно з абзацом третім пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Із довідки від 09 квітня 2015 року № 05/216 на а. с. 29 вбачається, що середній заробіток позивача розраховано згідно Порядку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно розрахункових листів в жовтні 2014 року нараховано 2 011 грн. 51 коп. за 14 фактично відпрацьованих днів та в вересні 2014 року нараховано 2 845 грн. 61 коп. за 19 робочих днів. Таким чином середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 147 грн. 19 коп. із розрахунку: 4 857 грн. 12 коп. : 33 дні).

Оскільки на час звернення до суду розрахунок з ОСОБА_2 не проведено, на його користь з ПАТ «АТ «НДІ РВ» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 815 грн. 52 коп. із розрахунку (147 грн. 19 коп. х 88 днів = 12 952 грн. 72 коп. 12 952 грн. 72 коп. х 0,15 12 952 грн. 72 коп. х 0,015) з урахуванням праці в умовах неповного (дводенного: понеділок, вівторок) робочого тижня.

Згідно розяснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію втрати працівникам її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону «Про оплату праці» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

На підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «По затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» на користь ОСОБА_2 з ПАТ «АТ «НДІ РВ» підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати в розмірі 7 692 грн. 88 коп. із наступного розрахунку: за листопад 2014 року 246 грн. 49 коп. (12 973 грн. 24 коп. х 101,9% 100 : 100); за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року 7 635 грн. 90 коп. (16 211 грн. 00 коп. + 246 грн. 49 коп. х 144,9% - 100 : 100 = 7 389 грн. 41 коп. + 246 грн. 49 коп.); 140 грн. 00 коп. х 140,7% - 100 : 100 = 56 грн. 98 коп.; 7 635 грн. 90 коп. + 56 грн. 98 коп.

За правилами частини 2 статті 382 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обгрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З урахуванням того, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року виконано в повному обсязі, а також приписів частини 2 статті 382 ЦПК України, на користь позивача з ПАТ «АТ «НДІ РВ» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 016 грн. 52 коп. (10 815 грн. 52 коп. - 5 799 грн. 00 коп.) та компенсація втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати в розмірі 7 692 грн. 88 коп.

У звязку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку, встановленого законом для захисту порушеного права, не ґрунтуються на законі.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 розяснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

ОСОБА_2 був звільнений з роботи наказом № 149-к від 25 листопада 2014 року, звернувся до суду з позовом 06 лютого 2015 року. При цьому відповідач частково з ним розрахувався під час розгляду спору в суді.

Посилання в апеляційній скарзі на затримку виплати заробітної плати у звязку з тяжким фінансовим станом відповідача не можуть бути прийняті до уваги. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-64цс13. Відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України це є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати в розмірі 7 692 грн. 88 коп. (сім тисяч шістсот девяносто дві грн. 88 коп.) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 016 грн. 52 коп. (пять тисяч шістнадцять грн. 52 коп.).

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_4