441/1581/15-ц 2/441/62/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

з участю секретаря - Цап І.М.

позивача - ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Городоцької РДА Львівської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Городоцької РДА Львівської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди батька дитини.

Позов обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 відмовляється від надання згоди на тимчасовий виїзд малолітньої дочки у її супроводі за кордон, для оздоровлення на морі та відпочинку в бабусі за межами України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_5

29.12.2015 р. позивачкою була подана заява про уточнення позовних вимог, де вона просить надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів за кордон і у зворотньому напрямку до країн - членів Шенгенського договору малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди її батька ОСОБА_3, у тому числі виготовлення Проїзного документа дитини, отримання відповідних дозволів в консульських установах (віз). Дозволити тимчасовий виїзд за межі України до країн Шенгенського договору, в тому числі, але не виключно до країн Іспанії, Республіка Польща малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу та супроводу її батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 в термін з 01.06.2016 р. по 31.08.2016 р. також просить про стягнення судових витрат з відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала, з покликанням на обставини викладені в позовній заяві, не заперечила, що дочка має стабільне здоров'я, проте в неї послаблений імунітет, проблеми з горлом (кашель, ангіна), її рекомендовано морське повітря, теплий відпочинок.

Бабуся ОСОБА_5 в Іспанії та надає кошти на її утримання, просила привезти внучку в Іспанію, відповідач участі в утриманні дочки не приймає, крім того не погоджується надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Позивачка та її представник просили позов задовольнити з огляду на те, що позивачка має можливість зупинитися з дитиною за кордоном у матері відповідно бабусі.

Відповідач позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що участь у вихованні дочки приймає, на вихідні і святкові дні забирає її до себе, саме зі слів дочки дізнався, що позивачка має бажання виїхати за кордон на постійно. Через побоювання, не побачити більше дитини відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон. Крім того, події які розвиваються в Європі викликають в нього сумнів, що такі будуть сприяти розширенню світогляду дитини. Такі твердження підтримала адвокат відповідача.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Городоцької РДА Львівської області - Петрук Г.П. пояснила, що покладається на розсуд суду, проте наголосила на тому, що дитина малолітня, в матеріалах справи відсутні рекомендації лікаря про оздоровлення дитини виключно за кордоном, та немає висновку про можливість дитини такого віку пересуватися літаком.

Свідок у справі ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в суді показав, що є дідусем малолітньої ОСОБА_5, сторони до розірвання шлюбу проживали в його будинковолодінні, натепер позивачка з дитиною проживають окремо, відповідач на вихідні та свята онучку привозить, від дитини дізналися, що позивачка має намір виїхати з нею за кордон на завжди.

Заслухавши сторони, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи судом встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Згідно свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.8) сторони зареєстрували шлюб у Новосільській сільські раді Городоцького р-ну Львівської області 09.10.2010 р.

У них від спільного подружнього життя народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно медичної довідки лікаря ОСОБА_5 знаходиться в педіатричному кабінеті, де її поставлений респіраторний діагноз (а.с.11).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 22.02.2016 р. комісія надала висновок, що умови проживання малолітньої ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 є задовільними (а.с.43).

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7ст.7 СК України).

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р. яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до підпунктів 1,2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1. За нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків; якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про прибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тобто, вищевказана вимога закону дає підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у наданні згоди на цей виїзд.

Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 09.02.2011 р. № 6-26604 св10, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 141 СК України, стаття 11 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. передбачає, що держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

З урахуванням наведеного вбачається, що вирішуючи питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, який не проживає разом з нею, суд повинен враховувати заперечення батька дитини, з яким дитина не проживає та з'ясувати обґрунтованість цих заперечень.

Із досліджених матеріалів справи, пояснень в судовому засіданні сторін вбачається, що позивачка хоче, щоб суд надав дозвіл на вивезення її дочки ОСОБА_5 за кордон, зокрема до країн - членів Шенгенського договору в тому числі, але не виключно до країн Іспанії, Республіка Польща без дозволу та супроводу її батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 в термін з 01.06.2016 р. по 31.08.2016 р., позивачка покликається на те, що малолітня дочка хворіє, тому їй потрібний відповідний клімат, також, що її мати за кордоном в королівстві Іспанія, тому хоче на літо поїхати до неї.

На обґрунтування та підтвердження вимог позивачкою жодних доказів суду не надано.

Дитину за кордоном слід забезпечити необхідним житлом у літній період, стверджуючи, що таке надасть її мати, позивачка не підтвердила про фактичне чи офіційне перебування за кордоном її матері, також не надала висновку лікаря про можливість здійснення дитиною перельотів.

Позивачка просить надати дозвіл на тимчасові поїздки малолітньої за кордон, але її вимога не містить конкретної інформації куди вона має намір виїхати з малолітньою дитиною, оскільки зазначила «до країн Шенгенського договору, в тому числі до країни Іспанії, Республіки Польщі».

Позивачкою не спростовані заперечення батька та покази свідка, що вона має намір виїхати за кордон не з метою оздоровлення та лікування і відпочинку дитини, а з метою виїзду на постійне проживання своєї матері, не спростовані також побоювання батька щодо безпечності перебування дитини за межами України.

Із зібраних доказів вбачається, що батько піклується про дитину, проводить з нею вихідні, незважаючи на те, що малолітня проживає з матір'ю, зустрічі з батьком та дочкою відбуваються за згодою обох.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, як батька так і матері у всіх правах і обов'язках.

За вказаних та наведених вище обставин суд вважає позов не підлягаючим задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60,209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Городоцької РДА Львівської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 294 ЦПК України.

СуддяН. І. Яворська