Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємства фірма «ЮГАН-ОСН», Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01.12.2015 року, укладений між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «ЮГАН-ОСН».

При цьому позивач посилається на те, що 30.03.2012 року він придбав у ОСОБА_2 квартиру № 21 в житловому будинку № 7 по вул. Ковалевського в м. Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу. Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ №070421, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.03.2011 року.

У 2013 році ОСОБА_1 дізнався, що у Приморському районному суді м. Одеси слухається справа за позовом ОСОБА_3 до нього про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності не дійсними та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру № 21 в житловому будинку № 7 по вул. Ковалевського в м. Одесі.За результатами розгляду даної справи, позов ОСОБА_3 був залишений без розгляду.

Так позивач дізнався, що 01.12.2005 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «Юган-Осн» був укладений договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків № 21/7, надалі Договір.

В подальшому між СПФ «Юган-Осн» та ОСОБА_4 був укладений договір відступлення права вимоги б/н від 18.10.2006 року, відповідно до якого СПФ «Юган-Осн» передало, а ОСОБА_4 прийняла на себе всі права первинного інвестора за Договором № 21/7 від 01.12.2005 року.

Після чого, 29 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Римар дошлюбне прізвище) ОСОБА_5 був укладений договір відступлення права вимоги б/н.

Позивач вважає, що директор ВАТ «ОДК» ОСОБА_6 укладаючи з СПФ «Юган-Осн» договір № 21/7 від 01.12.2005 року про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків в порушення п.7.4.3.4. Статуту ВАТ «ОДК» від 17.11.2005 року перевищив свої повноваження. Всупереч п. «і» ст. 41, ст. 47 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 241 ЦК України, Договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01.12.2005 року не був затверджений загальними зборами акціонерів ВАТ «ОДК» та погоджений ними. Таким чином, у звязку з зазначеним та на підставі ст. 215 ЦК України, позивач вважає, що даний договір повинен бути визнаний недійсним.

Позивач зазначає, що укладений між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «Юган-Осн» договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків № 21/7 від 01.12.2005 року порушує його право власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому він змушений, як заінтересована особа звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, про час та місце проведення повідомлялися судом належним чином.

Згідно ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2005 року між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та СПФ «Юган-Осн» був укладений Договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків № 21/7.

Згідно із ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом.

Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства.

Згідно п. «і» ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Відповідно до ч. 6 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» повноваження, передбачені пунктами «б», «в», «г», «д», «е», «ї», «й», належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і не можуть бути передані іншим органам товариства.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина 1 ст. 241 ЦК України встановлює, що правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки, особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Відповідно до пункту 7.4.3.4. Статуту ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» від 17.11.2005 року визначено, що до компетенції дирекції належить прийняття рішень про укладення правочинів в тому числі кредитних договорів та договорів про відчуження або заставу майна та інші правочини та договори на суму, що не перевищує 110-кратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Пунктом 7.3.3.13 Статуту ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» від 17.11.2005 року до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про укладення правочинів, в тому числі кредитних договорів та договорів про відчуження або заставу майна товариства на суму, що перевищує 110 розмірів мінімальної заробітної плати, затвердженої законодавством, та надання повноважень Генеральному або Виконавчому, директору на підписання такої угоди, крім випадків, коли таке право належить Загальний зборам акціонерів або Наглядовій раді.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області № 11- 02-31/516 від 05.07.2013 року розмір мінімальної заробітної плати у період з 01.09.2005 року по 01.01.2006 року становив 332 грн.

Таким чином враховуючи вищезазначене суд вважає, що директор ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» ОСОБА_6 укладаючи з СПФ «Юган-Осн» договір №21/7 від 01.12.2005 року про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків в порушення п.7.4.3.4. Статуту ВАТ «ОДК» від 17.11.2005 року перевищив свої повноваження, оскільки максимальна вартість угоди, яку він мав право укладати становила 36520,00 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу .

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 вищезазначеної статті ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Крім того слід зазначити, що судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 30.03.2012 року придбав у ОСОБА_2 квартиру № 21 в житловому будинку № 7 по вул. Пішонівська (Ковалевського) в м. Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Квартира № 21 в житловому будинку № 7 по вул. Пішонівська (Ковалевського) в м. Одесі належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ №070421, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.03.2011 року, та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за №3431 в книзі:774пр-92 (реєстраційний номер майна:33316990).

Слід зазначити, що Свідоцтво про право власності серії САЕ №070421 було видано ОСОБА_2 на підставі договору №7/21 про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків, укладений 13.12.2005 року між Дочірнім підприємством «Жилбуд» та ОСОБА_2, а також акту прийому-передачі від 10.02.2011 року між ОК «Ковалевського» та ОСОБА_2

Згідно акту готовності обєкта до експлуатації №1895 від 02.02.2010 року (а.с. 146-150), а також відповідного сертифікату відповідності № 15001895 (а.с. 152), будинок № 7 по вул. Пішонівська (Ковалевського) в м. Одесі, забудовником якого є ОК «Ковалевського», був введений в експлуатацію.

Суд вважає, що ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 (Ковалевського) в м. Одесі, виходячи з наступного.

Листом №34/56 ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» повідомило ТОВ «Білдінг груп» про неможливість продовження будівництва будинку №7 по вул. Ковалевського в м. Одесі та попросило переукласти договір про співпрацю щодо інвестування будівництва даного будинку з ДП «Жилбуд».

01.10.2005 року між ТОВ «Білдінг груп» та ДП «Жилбуд» було укладено Інвестиційний підрядний договір щодо будівництва будинку №7 по вул. Ковалевського в м. Одесі.

Таким чином, з наданих позивачем письмових доказів судом було встановлено, що ТОВ «Білдінг груп» вважається замовником будівництва будинку № 7 по вул. Пішонівська (Ковалевського) в м. Одесі, а ДП «Жилбуд» - інвестором-підрядником.

Тобто з 01.11.2005 року Дочірнє підприємство «Жилбуд» почало виступати в якості підрядника-інвестора будівництва будинку №7 по вул. Пішонівська (Ковалевського) в м. Одесі, з правом реалізації квартир у ньому.

Враховуючи зазначене, ДП «Жилбуд» мало всі повноваження для укладення договору про співпрацю по інвестуванню будівництва житлового будинку №7 по вул. Ковалевській (Пішонівській) в м. Одесі.

В свою чергу представниками відповідачів до суду не було надано доказів того, що саме ВАТ «Одеський домобудівний комбінат» мав право на укладення договору інвестування, а також акту прийому-передачі спірної квартири.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 на законних підставах є власником квартири № 21 в житловому будинку № 7 по вул. Ковалевського (Пішонівська) в м. Одесі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Крім того, ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що представниками відповідачів до суду були подані письмові клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд повинен зазначити про таке.

Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК).

Враховуючи, що про існування спірного Договору про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків № 21/7 від 01.12.2005 року позивачу стало відомо лише у 2013 році, при розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/12029/14-ц, що не спростовано відповідачами жодним належним доказам, а з позовом про визнання даного Договору недійсним, позивач звернувся до суду 01.07.2014 року, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено трьохрічний строк позовної давності, а клопотання представників відповідачів щодо застосування строків позовної давності є такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01.12.2015 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Спільним підприємством фірма «ЮГАН-ОСН», є обґрунтованими та доведеними, у звязку з чим такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 218, 224 - 226 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємства фірма «ЮГАН-ОСН», Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір про співпрацю щодо інвестування будівництва житлових будинків №21/7 від 01.12.2015 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Спільним підприємством фірма «ЮГАН-ОСН».

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідачів, які не приймали участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

08 лютого 2016 року