Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/2134/16 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
Провадження № 22-ц/778/3288/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до СВК «Вільнянськ» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначила, що 01 липня 2004 року між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:003:0004, площею 9,60 гектарів, що розташована на території Московської сільської ради. Вільнянського району, Запорізької області, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 1-ЗП № 036099, виданого 11 липня 2000 року. Договір оренди був зареєстрований у ЗРФ центр ДЗК 05 квітня 2007 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 46.

24 травня 2015 року ОСОБА_4 помер.

10 лютого 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку.

Оспорюваний договір оренди був укладений строком на 10 років. Строк дії договору між ОСОБА_4 та СВК « Вільнянськ» від 01 липня 2004 року ( п. 8 договір оренди землі) сплинув 01 липня 2014 року.

На підставі зазначеного просила визнати припиненим з 01 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:003:0004, площею 9,60 гектарів, що розташована на території Московської сільської ради. Вільнянського району, Запорізької області, укладений 01 липня 2004 року між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ», зареєстрований у ЗРФ центр ДЗК 05 квітня 2007 року за № 46.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим з 01 липня 2014 року договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:003:0004, площею 9,60 га, що розташована на території Московської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, державний акт на право приватної власності на землю № 1-ЗП № 036099, укладений 01 липня 2004 року між ОСОБА_4 та СВК «Вільнянськ», зареєстрований у ЗРФ центр ДЗК 05 квітня 2007 року за № 46.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви СВК «Вільнянськ» про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, СВК «Вільнянськ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії № 1-ЗП № 036099 був власником земельної ділянки площею 8,00 га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 8).

01 липня 2004 року між ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с. 5-7).

Отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, засвідчивши це 01 липня 2004 року своїми підписами під договором та печаткою орендаря.

Вищезазначений договір оренди землі був зареєстрований у ЗРФ ДП ДЗК 05 квітня 2007 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за номером № 46.

Згідно з п. 8 договору оренди землі вказаний договір укладено строком на 10 років; після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с. 5).

24 травня 2015 року ОСОБА_4 помер.

10 лютого 2016 року позивач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Довід апеляційної скарги полягає в тому, що за положеннями ст.18,20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а тому 10-річний строк договору оренди землі розпочинається не з дати його укладення (01 липня 2004 року ), а з дати його державної реєстрації (05 квітня 2007 року), а отже є діючим, тому вимоги про припинення спірного договору оренди суперечать закону.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом статей 18,20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто з моменту підписання (01.07.2014 року).

Саме до таких висновків дійшов і суд першої інстанції.

В такому випадку аргументи апеляційної скарги щодо строку дії договору не є прийнятними.

Пунктом 8 Договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З огляду на норми статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Втім, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Матеріали справи не свідчать про те, що СВК «Вільнянськ» надсилав орендодавцю письмового листа про намір продовжити дію спірного договору оренди, а отже не має підстав вважати, що він належно виконував обовязки за умовами спірного договору.

Зазначені обставини, відсутність домовленості між сторонами, вказують на те, що орендар не скористався передбаченою процедурою здійснення своїх прав щодо реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди на новий строк

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» відхилити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: