АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Кочкової Н.О.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії посилаючись на те, що 27.03.2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір по надання споживчого кредиту № IFUO, відповідно до якого позивачем було отримано кредит в сумі 187.200,00 грн. У позичальника немає жодного документа, які б вказували про перехід права власності на зазначені грошові кошти. 27.08.2015 року позивач та його представник надіслали на адресу банку запит про надання інформації, а саме: повідомити номер рахунку, на який банк зарахував 187200,00 грн. кредитних коштів, надати копії меморіальних ордерів. Однак банк відповідь на запит не надав, чим порушив право позивача на отримання інформації при наявності договірних відносин. Позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати відповідача надати інформацію на його запит від 27.08.2015 року (а.с.3-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.74-76).

В апеляційній скарзі (а.с.81-83) ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_2 на підставі довіреності, просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки;

- відмовляючи у позові, суд не врахував конституційні права позивача на судовий захист, принцип верховенства права та положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- судом не розглянуті позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача надати відповідь на запит позивача;

- суд не врахував, що банк відмовив позивачу всупереч положенням ст.56 та ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у наданні інформації стосовно інформації про договірні відносини між ними;

- суд невірно допустив ймовірність наявності банківської таємниці в інформації, в наданні якої запитував представник позивача, повноваження якого на представництво інтересів позивача передбачені в довіреності, копія якої є в матеріалах справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до відповідача з запитом щодо надання інформації відносно укладеного між ними кредитного договору, на який банком надано відповідь в передбачені законом терміни, при цьому позивач обрав не передбачений законом спосіб захисту свого права.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом прав позивача на судовий захист не можуть бути враховані, оскільки не містять посилань на конкретні порушення судом норм матеріального та процесуального права, а лише декларують права позивача.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову до банку, суд першої інстанції дійшов висновку про надання банком відповіді на запит представника позивача у передбачені законом строки і по суті звернення.

Тому доводи апеляційної скарги про не розгляд судом позовних вимог щодо зобов'язання відповідача надати відповідь на запит позивача є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2015 року ОСОБА_3, представником ОСОБА_2 на підставі довіреності, направлено на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» запит (а.с.11) на інформацію наступного змісту:

- надати інформацію про суму погашеного кредиту, суму нарахованих відсотків (комісії), суму сплачених відсотків (комісії), суму нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації;

- повідомити номер рахунку на який банк зарахував 187200,00 грн. кредитних коштів;

- надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень, та/або заяви на видачу готівки на оплату 187200,00 грн. від 27 березня 2008 року;

- повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі;

- надати положення про кредитування, що діяло на дату підписання спірного правочину 27 березня 2008 року;

- підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір № IFUO від 27 березня 2008 року від імені банку;.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Згідно ч.2 ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів.

За такими ознаками з переліку інформації, про яку йдеться в запиті представника позивача, вбачається, що всі питання крім двох останніх стосуються банківської таємниці щодо діяльності та фінансового стану позивача.

11 вересня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу представника позивача направлено письмову відповідь на вказаний запит, що підтверджується копією відповіді та копією реєстру про направлення відповіді (а.с.67-70).

З питань, що не стосуються банківської таємниці, банк у своїй відповіді представнику позивача надав вичерпну відповідь по суті запиту у відповідності до вимог ст.56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» щодо доступу до інформації стосовно діяльності банку.

Відповідь щодо інформації, яка містить банківську таємницю, надано представнику з врахуванням його повноважень, передбачених в нотаріально посвідченій довіреності від 12.03.2014 року, копію якої додано до матеріалів справи (а.с.44,87).

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Зі змісту вказаної довіреності вбачається, що на отримання від банку від імені позивача інформації, яка містить банківську таємницю, позивач повноважень своєму представнику не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України та ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається зі справи, дії банку свідчать про захист інтересів позивача, як клієнта банку, щодо нерозголошення банківської таємниці, яка стосується позивача, особам, які не мають повноважень на її отримання.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог доказів суду не надав.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: