печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі - Пановик Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

відповідач ОСОБА_3, яка в ході розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення по справі, в якій просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку, обґрунтовуючи заяву тим, що справу було розглянуто у відсутність відповідача, та на наявність доказів, якими відповідач заперечує проти задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали заяву про перегляд заочного рішення, просили задовольнити заяву з наведених підстав.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просила відмовити в її задоволенні.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2015 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - було задоволено, розірвано шлюб, зареєстрований 01.10.2011, між ОСОБА_2 до ОСОБА_1, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1510.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, лише в тому випадку, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач викликалася в судові засіданні за адресою, вказаною в матеріалах справі та за якою відповідач зареєстрована.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з цим, ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу в порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно матеріалів справи, позивач викликався в судові засідання на 25.02.2015, отримала судову повістку та подала заяву про відкладення розгляду справи. Після чого, позивач викликалась вся в судові засідання на 09.04.2015, 18.05.2015, 27.07.2015, 18.08.2015.

Відповідач подала заяви про відкладення судових засідань, що були призначені на 27.07.2015, 18.08.2015, разом з цим, відповідачем не було надано доказів поважності неявки в судове засідання, що мало місце 18.08.2015.

Відтак, посилання відповідача на те, що вона не з'явилася в судове засідання з поважних причин, не ґрунтуються на нормах закону та спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Що стосується доказів, на які посилається відповідач, як на такі, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 23.12.2014, про що свідчить штамп на конверті та описі вкладення у цінний лист. Судом дану позовну заяву було отримано 02.01.2015, що підтверджується вхідним штампом на позовній заяві за № 10 від 02.01.2015, відміткою про здійснення авторозподілу від 02.01.2015 та довідкою про автоматичний авторозподіл справи між суддями від 02.01.2015. (а.с. 1, 3, 9, 10)

Згідно довідки від 14.08.2015 виданої Київською міською клінічною лікарнею № 12, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, була оглянута гінекологом та встановлена вагітність 9 тижнів, двійня. (а.с. 65), що також було підтверджено в судовому засідання відповідачем, яка зазначила, що вона завагітніла приблизно на початку липня 2015 року.

Згідно копій свідоцтв про народження дітей, датою їх народження є ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, слід зазначити, що в період часу з 21.02.2015 по 24.07.2015 позивач ОСОБА_2 перебував в рейсі на судні «Mamitsa» на посаді старшого механіка. (а.с. 77)

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 02.12.2014 позивачем ОСОБА_2 були скасовані довіреності, видані 06.06.2013 на ім'я ОСОБА_1

При цьому, повідомляючи суд 17.08.2015, про неможливість та про поважність неявки в судове засідання, відповідач не повідомила суд про її вагітність, а довідку про вагітність надала лише до заяви про перегляд заочного рішення. (а.с. 52-53, 65)

Відповідно до положень ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

При цьому, слід зауважити, що згідно ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Системний аналіз наведених положень кодексу та ст.ст. 21, 24 СК України, дає підстави для висновку, що шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується виключно на вільній згоді жінки та чоловіка та зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Тобто, в Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється виключно на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. При цьому, СК України, наголошено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, чинним законодавством України закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. При цьому, рішення щодо розірвання шлюбу може позитивно сприйматися лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім'ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не може бути перепоною для його розірвання. Оскільки, встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечила принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи в сукупності подані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що відповідачем та її представником не надано підтвердження поважності не явки відповідача в судове засідання та не надано підтвердження того, що докази на які посилається відповідач та її представник, мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки на момент пред'явлення позивачем позову до відповідача, відповідач ОСОБА_1 не була вагітна, про що, зокрема свідчить дата народження дітей (ІНФОРМАЦІЯ_2), та станом на день постановлення рішення (18.08.2015) не повідомила суд про перебування в стані вагітності, тому заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 24, 105, 110 СК України, ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Новак