У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 2-2957/06

№ 4-с/183/28/16

30 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Погорілого Ростислава Савелійовича, заінтересована особа: 194 Понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту,

встановив:
01 березня 2016 року ОСОБА_1 (надалі заявник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з означеною скаргою, в якій просив:

1) визнати постанови державного виконавця від 29 грудня 2015 року та від 29 грудня 2015 року недійсними, незаконними, необґрунтованими і скасувати їх, визнавши рішення державного виконавця Погорілого Р.С. неправомірними, а скаргу - обґрунтованою;

2) винести в адресу Міністерства інфраструктури України та Державної спеціальної служби транспорту МІУ окремі ухвали за ст.211 ЦПК України з метою усунення проблеми державного фінансування виконання судового рішення, за яким боржником є суб`єкт, що наведений у переліку ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яка штучно і неправомірно перешкоджає виконанню судового рішення та практичного правового забезпечення і підтримки з боку суду державних гарантій за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на виконання державних внесення даних до ЄРДР, притягнення до відповідальності, встановленої законом;

3) винести в адресу правоохоронного органу та органу ДВС вищого рівня окремі ухвалу з метою усунення порушень (в тому числі кримінальних правопорушень) у ВДВС, внесення даних до ЄРДР, притягнення до відповідальності, встановленої законом.

В обґрунтування скарги посилався на наступне.

24 лютого 2016 року заявником від ВДВС Новомосковського МРУЮ отримано рекомендованого листа з копіями постанов державного виконавця Погорілого P.C. від 28 грудня 2015 року та від 29 грудня 2015 року. Постановою від 29 грудня 2015 року відновлено виконавче провадження ВП № 25829695, зупинене 14 грудня 2012 року. Постановою від 29 грудня 2015 року ВП № 25829695 закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи протиправність постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження заявник, із посиланням на норми ч.1 ст.36, ч.ч.4, 5 ст.39, ч.ч.2, 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що підставою для відновлення виконавчого провадження ВП № 25829695 державним виконавцем вказано усунення підстав, які зумовили зупинення виконавчого провадження, а саме - постановлення Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвали від 23 січня 2013 року, якою відмовлено державному виконавцю у зміні способу та порядку виконання судового рішення. Однак, фактичне зупинення виконавчого провадження зумовлено неможливістю виконання судового рішення через неможливість виконання судового рішення й необхідність зміни способу та порядку виконання судового рішення для забезпечення належного його виконання, відсутність можливості виконати судове рішення у частині заміни системи опалення. Станом на день поновлення виконавчого провадження означена підстава не усунута. Державним виконавцем ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області не оскаржена. Заявник позбавлений можливості оскаржити таку ухвалу та ініціювати питання щодо зміни порядку та способу виконання судового рішення і законодавець прийняттям Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виключив можливість відмови суду у задоволенні вимоги державного виконавця щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення, де боржниками є державні органи, які посилаються на відсутність фінансування виконання судових рішень. Означеним же законом держава встановила відповідні норми, які спрямовані на гарантії виконання судових рішень та виключення можливості закриття виконавчого провадження без виконання рішення суду. Вказує, що бездіяльність державного виконавця, яка виявилася у не оскарженні ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області є протиправною, свідчить про незнання службовими особами ДВС норм законодавства, вказує на наявність умислу на перешкоджання виконання рішенню суду, містить ознаки кримінального правопорушення та не може бути поважною підставою для поновлення виконавчого провадження. Посилається на те, що прийнята державним виконавцем постанова не відповідає вимогам ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України і має бути скасована за ст.ст.215, 216 ЦК України.

Обґрунтовуючи протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 25829695, заявник із посиланням на норми ч.3 ст.12, п.5 ч.ч.1, 4 ст.39, п.11 ч.1 ст.49, ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вказує на те, що виконання судового рішення не може бути закінченим через протиправність поновлення виконавчого провадження, без усунення обставин, які обумовили його зупинення та через його невиконання державним органом із посиланням останнього на відсутність фінансування. Зазначає, що державний виконавець не вчинює дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання судового рішення, свідомо уникав виконання обов`язків, покладених означеним законом на державного виконавця для виконання судового рішення, проігнорував вимоги Закону та не направив до правоохоронних органів подання про притягнення осіб, винних за невиконання судового рішення до відповідальності, оформив неналежний документ до правоохоронного органу. Крім того, постанова про закінчення виконавчого провадження не відповідає нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи вимоги заяви щодо необхідності постановлення окремих ухвал зазначає, що під час виконавчого провадження, як державним виконавцем так і боржником ігноруються та свідомо порушуються норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що вказує на обов`язок суду повідомити відповідні органи про необхідність фінансування виконання судового рішення та притягнення осіб, винних у його невиконанні та свідомому нехтуванні законодавством України до відповідальності.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, наполягав на протиправній бездіяльності державного виконавця, порушення його права на участь у виконавчому провадженні, не вчинення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», невиконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, не відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення виконавчого збору, протиправні дії щодо проведення виконавчих дій під час зупинення виконавчого провадження. Наполягав на необхідності постановлення окремої ухвали в частині щодо фінансування виконання судового рішення з метою його належного виконання та дотримання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Не складення актів державного виконавця перед направленням повідомлення до правоохоронних органів про невиконання рішення, не попереджував про наслідки виконавчого провадження. Відсутності доказів вичерпності дій, вчинених державним виконавцем перед закінченням виконавчого провадження. Не залучення експертів до проведення виконавчих дій, закінчення виконавчого провадження при наявності численних скарг на дії державного виконавця та державної виконавчої служби. не отримання висновків щодо зміни системи опалення. Не усунуто підстави для зупинення виконавчого провадження.

Державний виконавець в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги. Посилався на те, що дії, виконані в межах виконавчого провадження та постанови, прийняті ним відповідають вимогам законодавства та на підставі наданих повноважень. Обгрунтував заперечення наявністю ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області, вичерпання заходів, наданих йому законом для виконання боржником судового рішення.

Представник 194 Понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17 листопада 2009 року зобов`язано 194-й понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлових приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги. Присуджено до стягнення із 194-го понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_3 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір у розмірі 17 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2008 року роз`яснено судове рішення від 30 липня 2008 року та вказано, що провести ремонт квартири позивача по АДРЕСА_2 необхідно без облаштування вікон, проведення радіофікації, без спорудження автономного опалення, але із спорудженням паро та теплоізоляції перекриття над квартирою позивача.

23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області на виконання рішення видано виконавчі листи.

З оглянутих судом в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП № 25829695 вбачається, що 14 грудня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Погорілим Р.С. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 25829695. Підставою для зупинення зазначено звернення державного виконавця до суду із заявою про роз`яснення рішення, яке підлягає виконанню, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року в задоволенні заяви державного виконавця - відмовлено.

29 грудня 2015 року державним виконавцем Погорілим Р.С. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 25829695. Підставою поновлення зазначено постановлення ухвали Апеляційним судом Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року.

29 грудня 2015 року державним виконавцем Погорілим Р.С. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 25829695, затверджену Начальником відділу Державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Мироненком О.П., якою постановлено на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2957/06, виданого 23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області про зобов`язання 194-й понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлових приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_3 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги закінчити.

Як вбачається з постанови державного виконавця, причиною закінчення виконавчого провадження є наступне. Актом державного виконавця від 10 листопада 2010 року зафіксовано виконання та не виконання боржником військової частини НОМЕР_1 наступних дій: повністю замінено санітарно-технічне обладнання та систему водопостачальних труб, споруджено паро та теплоізоляцію перекриття над квартирою позивача; проведено перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги; система опалення в кв. АДРЕСА_1 на даний час не встановлена. Даний факт пояснюється тим, що представниками військової частини НОМЕР_1 здійснено демонтаж радіаторів опалення з метою проведення профілактичних робіт та перевірки її цілісності. Встановлення радіаторів опалення не проведено в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року; ремонт житлових та нежитлових приміщень не виконано в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Шпалери та клей, необхідні для проведення даних робіт знаходяться на зберіганні у ОСОБА_1 з квітня 2010 року. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області № 1131 від 28 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 роз`яснено рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року, а саме провести ремонт квартири позивача по АДРЕСА_2 , без облаштування вікон, проведення радіофікації без спорудження автономного опалення, але із спорудженням паро та теплоізоляції перекриття над квартирою позивача. 10 грудня 2012 року до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 373, 217 ЦПК України та ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» направлено заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення. В задоволенні вищезазначеної заяви державного виконавця, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року, відмовлено. До посадових осіб військової частини НОМЕР_1 згідно зі ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» застосовано наступні заходи примусу: 17 жовтня 2012 року в порядку вимог ч.1 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 340 грн. за невиконання рішення суду. 02 листопада 2012 року в порядку вимог ч.3 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 680 грн. за невиконання рішення суду. Боржником штраф сплачено в повному обсязі у розмірі 1020,00 грн., квитанція № 291 від 08 листопада 2012 року. 27 листопада 2014 року, в порядку вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову державного виконавця про стягнення з військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в сумі 1360 грн. Вказану постанову боржником не виконано в зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень. 26 червня 2015 року від повноважного представника боржника з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 відібрано пояснення, згідно якого встановлено, що жодні роботи, окрім вже зафіксованих, у квартирі ОСОБА_3 не проводились. 04 грудня 2015 року, керуючись ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчиненні кримінального правопорушення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Перевіряючи вимоги скарги в частині поновлення виконавчого провадження у справі, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі Закон № 606), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.34 Закону № 606, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення змісту цього документа. Суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов`язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз`яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

У відповідності до ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.36 Закону № 606, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку.

Ч.1 ст.373 ЦПК України встановлює, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

П.1 ч.1 ст.38 Закону № 606 надає право державному виконавцю зупинити виконавче провадження у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Також, пп.3.10 п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (надалі - Інструкція) визначено, що за наявності обставин, передбачених статтею 38 Закону, державний виконавець має право винести постанову про зупинення виконавчого провадження. У такому випадку державний виконавець у постанові про зупинення виконавчого провадження обов`язково обґрунтовує необхідність такого зупинення з посиланням на фактичні обставини справи, які дійсно унеможливлюють подальше проведення виконавчих дій або можуть призвести до порушення прав сторін виконавчого провадження.

За наявності обставин, передбачених статтею 38 Закону, державний виконавець має право винести постанову про зупинення виконавчого провадження. У такому випадку державний виконавець у постанові про зупинення виконавчого провадження обов`язково обґрунтовує необхідність такого зупинення з посиланням на фактичні обставини справи, які дійсно унеможливлюють подальше проведення виконавчих дій або можуть призвести до порушення прав сторін виконавчого провадження.

Абзац четвертий частини другої статті 39 Закону № 606 в чинній редакції та абзац 4 Закону 606 в редакції, що діяв на момент зупинення провадження визначав, що, крім іншого виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктом 1 частини першої статті 38 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

При цьому, ч.4 ст.39 Закону № 606 передбачає, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Ч.5 ст.39 Закону № 606 встановлює, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Статтею 319 ЦПК України визначено, що рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, враховуючи, що підставою зупинення провадження у справі постановою державного виконавця визначено саме звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року в задоволенні заяви державного виконавця відмовлено, суд вважає, що підстави, визначені державним виконавцем в постанові від 14 грудня 2012 року саме як підстави для зупинення виконання рішення відпали, а відтак постанова про поновлення виконавчого провадження винесена правомірно, з урахуванням положень ч.5 ст.39 Закону № 606, не порушує права заявника та скасуванню не підлягає, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Посилання заявника, що фактично підставою зупинення провадження у справі є неможливість виконання судового рішення та необхідність встановлення способу та порядку його виконання, необізнаність державного виконавця про спосіб виконання судового рішення судом не приймаються з огляду на зміст постанови про зупинення виконавчого провадження.

Також не приймає суд до уваги і посилання на те, що ч.2 ст.7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» фактично обмежує право стягувача на подання заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення та встановлює право тільки державного виконавця на звернення із означеною заявою до суду, оскільки означеною частиною статті 7 Закону визначено, що у разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Тобто зазначеною частиною встановлено обов`язок державного виконавця та не обмежується право сторони виконавчого провадження. В той час, як положення ст. 36 Закону № 606, ст.373 ЦПК України надають право звернення з відповідними заявами в тому числі і стягувачу, а норми ст. 36 Закону № 606, 324 ЦПК України надають право стороні (в тому числі і стягувачу) на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи вимоги скарги в частині закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

У відповідності до пункту 11 частини першої статті 49 Закону № 606, виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частинами 2-3 статті 75 Закону № 606 встановлено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Пп.3.17 п.3 Інструкції встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з підпунктами 8.1, 8.2 п.8 Інструкції, виконання рішень за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється за умов, визначених статтею 75 Закону. У разі невиконання боржником рішення у встановлений державним виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 89 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

Пп.8.8 п.8 Інструкції визначає, що при виконанні рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій та накладені на нього штрафи у передбачених Законом випадках, державний виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Так, з оглянутих судом матеріалів виконавчого провадження, постанови державного виконавця від 29 грудня 2015 року не вбачається підстав для висновку, що обставини, які зумовили неможливість виконання судового рішення станом на квітень 2011 року в частині встановлення системи опалення, проведення ремонту житлових та нежитлових приміщень існують станом на день винесення постанови державного виконавця і виконати рішення суду в цій частині без участі боржника є неможливим. Не містить означена постанова і висновку щодо того, що наявні інші обставини, які зумовлюють неможливість проведення організації виконання судового рішення державним виконавцем відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Згідно з ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частина перша статті 51 Закону № 606 визначає, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання постанови державного виконавця від 29 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження неправомірною та незаконною, а скаргу в цій частині обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимоги заявника про постановлення окремих ухвал на адресу Міністерства інфраструктури України та Державної спеціальної служби транспорту МІУ, притягнення до відповідальності, встановленої законом, винесення в адресу правоохоронного органу та органу ДВС вищого рівня окремих ухвал з метою усунення порушень (в тому числі кримінальних правопорушень) у ВДВС, внесення даних до ЄРДР, суд з огляду на надані суду докази, не вбачає підстав для задоволення вимог п.п.2 та 3 скарги, оскільки право ініціювати встановленим порядком процедуру внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про правопорушення в боку службових (посадових) осіб не відноситься до компетенції суду згідно чинного ЦПК України та КПК України, а підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст.211 ЦПК України, суд, з урахуванням доказів, наданих сторонами в обґрунтування їх позиції, суті позовних вимог та досліджених доказів не вбачає.

Крім того, враховуючи відсутність судових витрат, понесених сторонами та пов`язаних з розглядом скарги, з урахуванням положень ст.388 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 385, 387 ЦПК України, суд -

ухвалив:
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Погорілого Ростислава Савелійовича від 29 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 25829695 неправомірною та незаконною.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Парфьонов