АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/6812/15-ц Головуючий у 1 інстанції -Марцинкевич В.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1521/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 70 000,00грн та 700грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики на суму 70 000,00грн, які потрібно було повернути не пізніше 5 травня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за борговою розпискою, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 70 000,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи та не писав ніякої боргової розписки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правильно встановлено судом першої інстанції, що факт отримання ОСОБА_5 грошей від ОСОБА_3 підтверджується борговою розпискою від 5 жовтня 2011 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (ас. 107).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що він не позичав гроші та не писав боргову розписку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

19 січня 2016 року представник відповідача подала до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (ас. 104-106).

Оскільки в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 посилався на ті обставини, що грошей в борг у ОСОБА_3 не брав і розписку не писав, питання призначення у справі почеркознавчої експертизи заслуговує на увагу, адже з'ясування таких обставин має значення для справи, а для їх з'ясування необхідні спеціальні знання у галузі почеркознавства.

Обговорюючи клопотання про призначення експертизи, представнику відповідача роз'яснено про необхідність дотримання вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Науково-методичних рекомендацій), затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1198/5 від 15.07.2008 в редакції наказу №1350/5 від 27.02.2015.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Інструкції експертиза проводиться після подання органом, який її призначив, матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. До експертної установ надаються: документ про призначення експертизи, об'єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи.

Відповідно до п. 1.3 Науково-методичних рекомендацій, для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Окрім того, в п. 1.4 Науково-методичних рекомендацій зазначено, що у разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису.

Також, відповідно до п. 1.8 Науково-методичних рекомендацій, як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду апеляційним судом відповідач в судові засідання не з'являвся. В судових засіданнях 24 листопада 2015 року (ас. 92-93), 22 грудня 2015 року (ас. 99-100), 19 січня 2016 року (ас. 102) була присутньою його представник, яка 19 січня 2016 року подала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. До клопотання не додано необхідних зразків почерку та підписів ОСОБА_5 В наступні судові засідання 9 лютого 2016 року та 16 лютого 2016 року відповідач не з'явився, а його представник не надала необхідних матеріалів та документів для проведення експертизи та знову просила надати час для їх збирання. Така поведінка відповідача і його представника розцінюється судом як ухилення від проведення експертизи, що відповідно до ст. 146 ЦПК України дає підстави вважати недоведеним факт написання розписки не ОСОБА_5, а іншою особою.

Крім того, враховуючи, що обставини, які підлягають доведенню експертним шляхом, є єдиним доводом апеляційної скарги, докази про них мали бути додані до неї, проте, відповідач навіть під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення і протягом тривалості апеляційного провадження свої процесуальні обв'язки, відповідно до ст. 60 ЦПК України не виконав.

Отже, обраний ОСОБА_5 та його представником спосіб захисту прав відповідача у даній справі є неефективним, проте, не перешкоджає реалізувати право на його захист порушених прав у передбаченому ст. ст. 3,15 ЦПК України порядку.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що у справі відсутні докази написання ОСОБА_5 розписки, не заслуговують на увагу, адже факт не укладання договору позики не доведено належними і допустимими доказами у передбаченому ст. ст. 10, 60, 137 ЦПК України порядку.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону, підтверджується матеріалами справи і доводами апеляційної скарги не спростовуються. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна