Справа №333/8298/15-ц
Пр. №2/333/396/16

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 75517,96 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що

21.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № ZPXRRX03960090, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8634,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом за відсотками, комісією, а також витрати згідно Умов. Однак відповідач ОСОБА_2 порушила вимоги кредитного договору, в звязку з чим станом на 23.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 75517,96 грн., яка складається з:8633,71 грн. заборгованість за кредитом; 23632,56 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2486,64 грн. заборгованість по комісії; 36692,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3572,28 грн. штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує та просить суд застосувати строки позовної давності згідно ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 21.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № ZPXRRX03960090, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8634,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 порушила вимоги кредитного договору, в звязку з чим станом на 23.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 75517,96 грн., яка складається з:8633,71 грн. заборгованість за кредитом; 23632,56 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2486,64 грн. заборгованість по комісії; 36692,77 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3572,28 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4).

Згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

В правових позиціях висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді цивільних справ у касаційному порядку у 1 півріччі 2011 року судам роз'яснено, що згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4) останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 був здійснений 21.09.2007 року.

Строк дії договору № ZPXRRX03960090 від 21.07.2007 року встановлено по 20.05.2009 року.

Відповідно до матеріалів справи, а саме п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором сплив ще 20.06.2014 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в листопаді 2015 року, тобто більше ніж через п'ять років.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с. 25-26).

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 88 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду сплатив судовий збір, та в зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог, суд не має підстав для стягнення судових витрат з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 259, 267, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова