Справа № 466/5966/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2042/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, що також представляє інтереси відповідача ОСОБА_8, представника відповідача Управління КВ ДЕП Львівської міської ради - Литовченко Л.Л., представника відповідача за зустрічним позовом Шевченківської РА Львівської міської ради - Цибруха Я.В., третьої особи ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м.Львова, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, треті особи ЛКП «Янів 405», Львівська міська рада про визнання наказу та свідоцтва недійсними, визнання права власності на приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, треті особи Відділ приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м. Львова, ОСОБА_11, Львівська міська рада про визнання недійсним витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, розпоряджень, договору купівлі-продажу, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 про визнання наказу недійсним, визнання права власності на приміщення - відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 лютого 2005 року №138 у частині приєднання підвального приміщення пл. 28,7 кв.м. до кв. АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_4 привести підвальне приміщення пл. 28,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 у попередній стан.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким первісний позов задоволити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вважає рішення необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини справи, дослідив докази, а тому припустив, що підвальне приміщення площею 28,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить до квартири №8. Зазначає, що квартира №8 в буд. АДРЕСА_1, була забезпечена підвалом площею 28,7 кв.м., який не входив до складу підвальних приміщень, що орендувались ТзОВ «фірма «Азалія», що підтверджується довідкою складеною ЖЕК-401 і входила до складу пакету документів на підставі яких Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради виносилось Розпорядження №1436. Зазначає, що йому на праві власності належать приміщення підвалу під літ. 1-6, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 101 кв.м. до складу яких, зокрема входить підвальне приміщення площею 28,7 кв.м.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у зустрічному позові відмовити. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що позовна заява підписана ОСОБА_7, хоча крім зазначеної ОСОБА_7 у позові зазначені ОСОБА_6 і ОСОБА_13 Також, зазначає, що судом жодного разу не оголошувалась зустрічна позовна заява, не встановлювалось відношення учасників процесу до зустрічного позову та не надавались пояснення щодо нього. Зазначає, що при виготовленні технічного паспорта від 28.02.2005 року на квартиру №8 було помилково зазначено: підвал, площа 28,7 кв.м. літера «6», що не відповідало первинним документам та підтверджено листами та поясненнями ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Окрім цього, на плані підвалу зазначено, що приміщення під літерою «І» зайнято двома підвальними приміщеннями площею 19 кв.м. і 23.3 кв.м.

В судове засідання відповідач ОСОБА_8, представники відповідачів Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківського району м.Львова, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, третіх осіб ЛКП «Янів 405», Львівської міської ради, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, те, що частину із вказаних осіб у судовому засіданні захищали представники, а відповідачем ОСОБА_8, також, подано разом із двома іншими відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заперечення на апеляційні скарги з доповненнями.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання апеляційних скарг, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, що також представляє інтереси відповідача ОСОБА_8, представника відповідача Управління КВ ДЕП Львівської міської ради - Литовченко Л.Л., третьої особи ОСОБА_11 - в заперечення апеляційних скарг та представника відповідача за зустрічним позовом Шевченківської РА Львівської міської ради - Цибруха Я.В., який при вирішенні таких скарг поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 41, 92 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321 ЦК України та відмовляючи в задоволенні первісного позову і задовольняючи частково зустрічний позов, - виходив з того, що ОСОБА_6 (відповідачі за первісним та позивачі за зустрічним позовом набули у законний спосіб право власності на квартиру за адресою, АДРЕСА_1 загальною площею 64,60 кв.м. та, зокрема, і на підвал площею 28,7 кв.м. ще у 1997 році, відтак оскаржуване у зустрічному позові розпорядження №138 від 14.02.2005 року Шевченківської районної адміністрації м.Львова в частині приєднання вказаного спірного підвального приміщення до квартири АДРЕСА_2 суперечить закону і підлягає скасуванню, оскільки позбавляє ОСОБА_6 права власності на належне майно. Посилання на те, що приміщення яке набули ОСОБА_6 та яке спірним розпорядженням передане ОСОБА_2 - різні приміщення, судом до уваги не взято, оскільки суперечності у нумерації приміщення у різних документах не є підставою вважати, що така нумерація стосується різних приміщень. Також, судом задоволено вимогу про зобов'язання ОСОБА_4 привести підвальне приміщення пл. 28,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 у попередній стан, оскільки судом встановлено протиправне передання у власність вказаній особі спірного приміщення, яке на той час належало ОСОБА_6. Крім цього, судом відхилені решта вимог зустрічного позову, оскільки такі не стосуються предмету спору. І з наведених мотивів відхилено первісний позов.

Колегія суддів вважає, що більшість висновків суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, однак в певній своїй частині такі слід вважати помилковими, а рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову та зобов'язання одного із відповідачів за зустрічним позовом вчинити певні дії таким, що суперечить обставинам справи та вимогам закону та підлягає в цій частині скасуванню.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та ніким із осіб, що беруть участь у справі не спростовано з 26.07.1994 року спірне підвальне приміщення площею 28,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 перебувало у користуванні у ТзОВ «Азалія» (договір оренди, дані про здійснення орендної плати, рішення про передачу такого у оренду, тощо (Т.1 а.с. 17, Т.2 а.с. 40, 135-149, 173-190, 195-202, 232-237, Т.2 36-39).

18.01.1995 року відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу від 17.01.1995 року було придбано квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 74,8 кв.м. (реєстраційне посвідчення а.с. 334 Інвентаризаційної справи Львівського МБТІ та ЕО на будинки АДРЕСА_1).

14.06.1996 року ОСОБА_14 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № НОМЕР_1 на підставі розпорядження від 11.07.1996 року №385, за яким право власності на вказану квартиру включно із спірним приміщенням підвалу площею 28,7 кв.м. було визнано за вказаною особою. Такі розпорядження та свідоцтво є чинними, ніким не скасовувались та не оспорювались (свідоцтво про право власності, технічний паспорт (Т.1 а.с. 78, 80).

31.05.1997 року між трьома відповідачами за первісним позовом, позивачами за зустрічним позовом (ОСОБА_8 на той час ОСОБА_15.) та ОСОБА_14 укладено договір міни, за яким вказані три особи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрували за собою таке право (договір міни, реєстраційне посвідчення Т.1 а.с. 82, 83).

Згодом (у 1999 році) відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 набуто у власність у згаданому будинку підвальні приміщення площею 45,5 кв.м. (договір купівлі продажу від 1.04.1999 року №36 та інші матеріали, що стосуються придбання вказаних приміщень (а.с. 155-163), реєстраційне посвідчення а.с. 274 інвентаризаційної справи Львівського МБТІ та ЕО на будинки АДРЕСА_1).

9.11.2004 року розпорядженням №1229 Шевченківської РА Львівської міської ради надано дозвіл на проведення реконструкції квартири №8 у згаданому будинку з приєднанням частини сходової клітки та частини балкону загального користування.

14.02.2005 року, оспорюваним у зустрічному позові розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №138 надано дозвіл на влаштування балкону, приєднання частини сходової клітки та переобладнання квартири кв. АДРЕСА_2. Зокрема, вказаним розпорядженням дозволено ОСОБА_2, власниці вказаної квартири переобладнати квартиру з приєднанням підвальних приміщень, зокрема, і спірного, площею 28,7 кв.м., як вільного (розпорядження та матеріали на підставі яких таке видано Т.1 а.с. 46-65, 119-139).

Приблизно із вказаного періоду (2005-2006 роки) вхід до підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1 влаштований з квартири №1 та власники квартири №8 доступу до належного їм приміщення підвалу - не мали. Вказане визнане усіма сторонами.

В подальшому, рішенням постійно діючого третейського суду при ЛАУРН від 3.05.2006 року затверджено мирову угоду між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та, зокрема, визнано право власності за ОСОБА_4 на приміщення підвалу згаданого будинку під літерами 1-6, загальною площею 101 кв.м., включно із спірним приміщенням, яке на той час частково видозмінилось та становило та становить на даний час 29,1 кв.м. Право власності на підставі вказаного рішення третейського суду зареєстровано за ОСОБА_4 з 16.06.2006 року по даний час (рішення третейського суду, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт Т.1 а.с. 5-10).

12.07.2010 року оспорюваним у первісному позові Наказом №1149-Ж-Ш «Про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтвом про право власності на цю ж квартиру від 12.07.2010 року, посвідчено право власності відповідачів за первісним позовом на цю ж, однак реконструйовану квартиру, включно із спірним підвальним приміщенням, площею 28,7 кв.м.

Однак таке право власності не зареєстровано за ними у згаданому реєстрі по причині реєстрації права власності на спірний підвал за позивачем ОСОБА_4 за вказаним вище рішенням третейського суду.

Враховуючи наведене та вимоги ст. 86 ЦК України (1963 року) ст.ст. 2-4, 11-13, 15, 19, 48, 55, Закону України «Про власність» та ст.ст. 316-319, 321, 325, 328, 345, 382, 386, 393 ЦК України, слід вказати про те, що оспрюване розпорядження за зустрічним позовом від 14.02.2005 року в частині підвального приміщення 28,7 кв.м. видане помилково, оскільки таке на час видання розпорядження належало відповідачам за первісним та позивачам за зустрічним позовом та вимогу про його скасування слід визнати обґрунтованою та такою, що вірно задоволена судом першої інстанції.

Що ж до інших вимог зустрічного позову, а саме про визнання незаконними та скасування розпорядження Шевченківської райадміністарції від 27.11.1998 року №1436 та договору купівлі-продажу від 1.04.1999 року, що стосуються права власності ОСОБА_2 на підвальні приміщення, площею 45,5 кв.м., то такі вірно відхилені судом першої інстанції, оскільки жодних даних про те, що такими порушено чи такі стосуються будь-яких прав чи інтересів позивачів за зустрічним позовом - немає, доводів про це ними не наведено.

Що стосується вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на спірне приміщення, яке на даний час становить 29,1 кв.м., то така теж вірно відхилена судом першої інстанції, оскільки така здійснена на підставі рішення третейського суду, яке на даний час чинне та ніким не скасоване, а тому підстав для скасування такої реєстрації - немає.

Враховуючи, що на даний час позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 зареєстрований власником спірного підвального приміщення, на підставі чинного рішення третейського суду, не було підстав і для задоволення вимоги зустрічного позову про зобов'язання його привести спірне приміщення до певного попереднього стану, тому рішення суду в частині задоволення цієї вимоги підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні такої.

Судом першої інстанції вірно відхилено, також, і вимогу зустрічного позову про визнання права власності на спірне приміщення підвалу 28,7 кв.м., оскільки таке право позивачам за зустрічним позовом належить, згідно згаданого реєстраційного посвідчення від 19.06.1997 року (а.с. 83), виданого на підставі договору міни від 31.05.1997 року.

Зважаючи на наведене, а також те, що оспорюваними за первісним позовом Наказом та свідоцтвом про право власності не було включено до складу квартири ОСОБА_6 спірне підвальне приміщення, а набуто ними до цього на підставі згаданого, чинного договору міни не було підстав і для задоволення вимог первісного позову про визнання їх недійсними. Крім цього, не було підстав і для задоволення вимог первісного позову про визнання права власності на спірне підвальне приміщення за позивачем, оскільки таке за ним зареєстроване у державному реєстрі речових прав на не рухоме майно та така реєстрація та рішення третейського суду, на підставі якого така була проведена не скасовані.

Що стосується заяви про застосування строків позовної давності до вимог зустрічного позову, то така вірно не була застосована судом першої інстанції та не підлягає застосуванню і судом апеляційної, оскільки усі вимоги окрім однієї - визнані безпідставними. Що ж стосується вимоги про скасування спірного розпорядження, то слід вказати про те, що жодних даних про те, що про таке розпорядження, як таке, що порушує їх права позивачам за зустрічним позовом було відомо та могло бути відомим до 2012 року (подання позову до них ОСОБА_16 (справа №1328/9857/12 Шевченківського районного суду м.Львова) та оскарження такого, зокрема ОСОБА_4 у 2013 році), - немає. (рішення по згаданій справі а.с. 21-31 у справі №466/447/14-ц за позовом Шевченківської РА Львівської міської ради до ОСОБА_6 та інших про звільнення підвальних приміщень у сусідньому будинку).

Так, як вказано вище та встановлено судом, - з 2005-2006 років доступу у приміщення спірного підвалу у ОСОБА_6 не було та підстав вважати, що таким розпорядженням вирішено питання про їх підвальне приміщення у них не було. Необхідності у користуванні таким у них не було оскільки вони користувались іншим приміщенням у будинку АДРЕСА_3, яке їх за рішенням суду від 27.02.2014 року (справа №466/447/14-ц) зобов'язано звільнити.

Зважаючи на те, що про спірне розпорядження вони могли дізнатись не раніше 2012 року, подання ними позову у 2013 році не слід вважати таким, що здійснено поза межами строку позовної давності.

Враховуючи наведене апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 слід вважати частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. Оскаржуване ж рішення та ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 18 та 21 січня 2016 року, якими у такому виправлено описки, як додатки до такого в частині часткового задоволення зустрічного позову за зобов'язання ОСОБА_4 вчинити певні дії слід скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги - відмовити. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року та ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 18 та 21 січня 2016 року в частині часткового задоволення зустрічного позову та зобов'язання ОСОБА_4 привести підвальне приміщення пл. 28,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 у попередній стан - скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник