АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1604/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнта І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, представника ПАТ «Хмельницькгаз» Трубнікової О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз», треті особи ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Саламандра-Україна» про стягнення моральної шкоди, завданої злочином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 зазначав, що 18.01.2015 року біля 22 год. 30 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_3 та рухаючись на 170 км.+ 50 м. автодороги «Житомир - Чернівці» у напрямку м. Хмельницького у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув роздільну смугу, виїхав на зустрічний напрямок руху, виїзд на який заборонено, де допустив зіткнення з автомобілем «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_4, під керуванням позивача, який рухався у зустрічному напрямку. Вина ОСОБА_4 у вчинені ДТП підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000032 від 19.01.2015 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_3, 2008 року випуску, цей транспортний засіб належить ПАТ «Хмельницькгаз», а водій ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП працював

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Заворотана О.Л. Справа № 22ц/792/1604/16

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 32

водієм першого класу гаража та за ним закріплений зазначений автомобіль «Toyota Camry» і керував цим автомобілем на підставі подорожнього листа №17878, виданого на 17-18.01.2015 року, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 виконував свої трудові обов'язки. Так як ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» застрахувала цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_3, тому і з страхової компанії підлягає до стягнення на користь позивача 16 703 грн. 40 коп. за шкоду, заподіяну його здоров'ю. Також позивач вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, що полягає у моральному та душевному стражданні, в постійних переживаннях щодо свого здоров'я, він був позбавлений на тривалий період часу нормального ритму життя, можливості спілкування з рідними та близькими, які також пережили страх за його життя та здоров'я. Тому позивач просив суд стягнути з ПАТ «Хмельницькгаз» на його користь 49164 грн. 83 коп. моральної шкоди, 105 грн. 40 коп. матеріальної шкоди, стягнути з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» 835 грн. 17 коп. моральної шкоди та 16703 грн. 40 коп. матеріальної шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимог щодо стягнення з ПрАТ «СК «Саламандра» 835,17 грн. моральної та 16703,40 грн. матеріальної шкоди залишено без розгляду.

В лютому 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ПАТ «Хмельницькгаз» на його користь 80 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимог до ПАТ «Хмельницькгаз» про стягнення 105,40 грн. матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апелянт оскаржив його в апеляційному порядку, зазначаючи, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не було враховано, що матеріали службового розслідування ПАТ «Хмельницькгаз» від 30.01.2015 року не є доказом незаконного заволодіння ОСОБА_4 транспортним засобом, який належить ПАТ «Хмельницькгаз», а свідчить лише про можливе порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни. На думку апелянта, судом, також не було враховано, що згідно подорожнього листа автомобіль був переданий у розпоряджання адміністрації ПАТ «Хмельницькгаз» по виклику. Зважаючи на те, що власником автомобіля «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_3 на момент вчинення ОСОБА_4 ДТП залишалося ПАТ «Хмельницькгаз», тому і завдана шкода має бути відшкодована саме ПАТ «Хмельницькгаз», а не безпосередньо водієм ОСОБА_4, як це помилково встановив суд першої інстанції. Тому апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі і просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт та треті особи до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що ОСОБА_4 біля 22 год. 30 хв. 18 січня 2015 року, керуючи у темну пору доби в стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Тoyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3 на 170 км. 50 м. автодороги «Житомир-Чернівці» в напрямку м. Хмельницького в порушення вимог п.п. 1.5 (1), 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 11.2, 11.4, 12.1, 12.2 ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув розділювальну смугу і виїхав на зустрічний напрямок руху та допустив зіткнення з автомобілем «АUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Наказом № 137-п від 02 листопада 2009 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу у ПАТ «Хмельницькгаз» водієм першого класу гаража по переводу з Красилівської філії товариства.

Як вбачається із наказу № 231 від 17.06.2014 року, виданого ПАТ «Хмельницькгаз» автомобіль «Тoyota Camry», р.н. НОМЕР_3, який належить відповідачу, закріплений за ОСОБА_4, а у відповідності до наказу № 381 від 05.09.2014 року дозволена стоянка зазначеного автомобіля за адресою Красилівська філія ПАТ «Хмельницькгаз» у м. Красилові.

Суд першої інстанції вірно встановив та виходив з того, що на час скоєння ДТП ОСОБА_4 був працівником ПАТ «Хмельницькгаз», а саме водієм 1-го класу і під час керування автомобілем «Тoyota Camry» мав дорожній лист № 17878, що виданий на 17-18 січня 2015 року, в якому зазначено час виїзду із гаража та показники спідометра автомобіля при виїзді. Однак, на час ДТП ОСОБА_4 керував автомобілем «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3 не в зв»язку із виконанням ним своїх трудових обов»язків, а 18.01.2015 року використав автомобіль в особистих цілях для перевезення дружини і дитини з м. Хмельницького до м. Красилова та під час руху в напрямку до м. Хмельницького скоїв ДТП.

Оскільки ОСОБА_3 не скористався своїм правом на залучення до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 та заявлення до нього вимог про відшкодування моральної шкоди, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позов задоволенню не підлягає з підстав пред»явлення його до неналежного відповідача.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. (ч.1 ст.30 ЦПК України).

Згідно із ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до вироку Хмельницького міськрайонного суду від 26.06.2015 року по справі № 686/8454/15-к, що залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 01.10.2015 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. (а.с. 6-8, 32-35)

Як вбачається із матеріалів службового розслідування ПАТ «Хмельницькгаз» від 30.01.2015 року на момент скоєння ДТП ОСОБА_4 трудових обов»язків не виконував, у відрядженні не перебував і робота 18 січня 2015 року у вихідний день не передбачалася. 18.01.2015 року ОСОБА_4 було використано автомобіль самовільно і в особистих цілях. (а.с.62-64, 113-123).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 виконував свої трудові (службові) обов»язки, адже автомобіль «Тoyota Camry», р.н. НОМЕР_3 не вибув із володіння ПАТ «Хмельницькгаз», а тому шкоду, у відповідності із положеннями ст. 1172 ЦК України, має відшкодувати саме юридична особа є недоведеними, виходячи із наступного.

Так, ОСОБА_4 на час ДПТ 18.01.2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Хмельницькгаз» на посаді водія першого класу і за ним був закріплений автомобіль «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Хмельницькгаз» була застрахована у ПрАТ «СК «Саламандра Україна». Згідно з полісом від 20 травня 2014 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю становить 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи складає 510 грн. (а.с.18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як слідує із ст. 26-1 зазначеного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди,

моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,

заподіяну здоров'ю.

Встановлено, що внаслідок ДТП, яка відбулася 18 січня 2015 року ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості і ПрАТ «СК «Саламандра Україна» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 16701,40 грн. матеріальної шкоди та 672,23 грн. моральної шкоди. (а.с. 95-96)

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України у постановах від 28.01.2015 року (справа № 6-229цс14) і від 21.09.2016 року (справа № 6-933цс16).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що 18 січня 2015 року під час ДПТ, яке відбулося у вихідний день - неділю біля 22 год. 30 хв. ОСОБА_4. керував транспортним засобом «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3 не у зв»язку із виконанням останнім своїх трудових обов»язків, а у власних цілях.

Ці обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_7, який суду показав, що будь-яких вказівок для використання автомобіля 18.01.2015 року ОСОБА_4 не надавав.

Апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ покази свідка ОСОБА_8, яка показала, що ОСОБА_4 18.01.2015 року використав автомобіль «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3 у власних цілях з метою перевезення її та неповнолітнього сина з м. Хмельницького до м. Красилова.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що матеріали службового розслідування ПАТ «Хмельницькгаз» від 30.01.2015 року не є доказом незаконного заволодіння ОСОБА_4 автомобілем, що належить відповідачу, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не посилався на ту обставину, що ОСОБА_4 18.01.2015 року саме незаконно заволодів автомобілем «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3, власником якого є ПАТ «Хмельницькгаз». Суд виходив з того, що ОСОБА_4 18.01.2015 року використав зазначений автомобіль у особистих цілях, а не виконував свої трудові обв»язки під час скоєної ним ДТП.

Разом з тим, судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку зазначеним матеріалам службового розслідування, із якою погоджується колегія судів. І ці доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині що судом першої інстанції не були враховані положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є безпідставними, адже судом при ухваленні оскаржуваного рішення були враховані зазначені норми матеріального права.

Так, за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 стосовно матеріальної школи та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (матеріальної, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 року (справа № 6-108цс13).

Однак, у даному випадку, враховуючи обставин справи, положення ст. 1172 ЦК України і правові позиції, що висловлені Верховним Судом України у постановах від 28.01.2015 року (справа № 6-229цс14) та від 21.09.2016 року (справа № 6-933цс16) суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме ОСОБА_4, як володілець 18.01.2015 року джерела підвищеної небезпеки (при наявності у нього посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на автомобіль «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3 та оскільки він використовував автомобіль у власних цілях у вихідний день) повинен нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену позивачу ОСОБА_3 в результаті ДТП, що мало місце 18.01.2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховану ту обставину, що подорожній лист №17878, який виданий на службовий автомобіль «Тoyota Camry» р.н. НОМЕР_3 на період 17-18.01.2015 року є безпідставними, оскільки наявність зазначеного подорожнього листа не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_4 під час скоєння ДТП керував зазначеним автомобілем, виконуючи саме трудові обов»язки.

Адже, відповідно до Закону України від 05.07.2011 pоку "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух", "Про міліцію" та Кодексу України про адміністративні правопорушення вилучено посилання на слова "дорожній лист" в усіх відмінках.

Таким чином, підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, мають право не виписувати водіям подорожні листи. У разі потреби підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Крім того, наказ Державного комітету статистики України від 17.02.98 року N 74 "Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування" втратив чинність.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк