АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів-Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі- Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в справі за поданням Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В., заінтересовані особи : ОСОБА_4, ОСОБА_7 про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_4,-

в с т а н о в и л а:

Старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремет О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

В обґрунтування вимог вказував, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 за договором позики від 16 грудня 2013 року 1 056882 грн.05 коп. та судового збору у розмірі 3654 грн..

Посилаючись на те,що у строк наданий на самостійне виконання судового рішення, боржник не погасив борг, на виклики державного виконавця не з»являється, виконати рішення у примусовому порядку також не надається можливим, держаний виконавець просив задовольнити подання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні подання державного виконавця. Зазначає, що після відмови ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2016 року у задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення, за яким відкрите вищезазначене виконавче провадження, ним було оскаржено вказане судове рішення в апеляційному провадженні. Апеляційне провадження за його апеляційною скаргою відкрито і призначено в справі почеркознавчу експертизу, що є підставою для повернення виконавчого листа державним виконавцем суду, який його видав відповідно до ч.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Незважаючи на вказану обставину, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання , обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 за договором позики від 16 грудня 2013 року стягнуто 1 056882 грн.05 коп. та судовий збір у розмірі 3654 грн..

Постановою державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шереметом О.В. 04.12.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №49465348 на підставі виконавчого листа № 761/15151/15-ц, виданого 09.11.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання заочного рішення даного суду від 06.10.2015 року.

Цього ж дня вказаним державним виконавцем прийнято постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4.з забороною його відчуження.

Вказані постанови були направлені ОСОБА_4, який їх отримав 12.12.2015 року.

В подальшому вжитими виконавцем заходами майно, на яке можливо звернути стягнення в порядку виконання рішення суду, не встановлено.

Звернувшись з даним поданням до суду 08.06.2016 року, державний виконавець зазначав, що ОСОБА_4на виклики державного виконавця на прийом у період з 12.02.2016 року по 02.03.2016 року не з»являвся, хоча їх отримував, виходом за адресою проживання ОСОБА_4 24.03.та 07.04.2016 року встановлено, що двері ніхто не відчинив, що свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Постановляючи ухвалу про задоволення вказаного подання, суд виходив з того, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду , в зв»язку з чим наявні всі підстави для тимчасової відмови йому у праві виїзду за кордон до виконання вищезазначеного зобов»язання .

Проте колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може з наступних підстав.

Так, згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов»язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об»єктивні обставини .

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов»язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов»язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов»язань повинен вже відбутися і бути об»єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб»єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

Підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України ,на думку державного виконавця, стали ті обставини, що боржник рішення суду не виконує, вимоги державного виконавця щодо явки на його прийом не виконує .

Проте , як встановлено в суді апеляційної інстанції, то 16.11.2015 року представником ОСОБА_4 до Шевченківського районного суду м. Києва була подана заява про перегляд заочного рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року, яка була залишена без задоволення, в зв»язку з чим вказане заочне рішення ОСОБА_4 було оскаржено до суду апеляційної інстанції в загальному порядку і починаючи з 21.03.2016 року справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, наданих у позику, перебувала у провадженні Апеляційного суду м. Києва.

12.10.2016 року Апеляційний суд м. Києва заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасував в частині стягнення інфляційних втрат та в означеній частині відмовив у задоволенні вимог, а в іншій частині рішення суду змінив зменшивши загальний розмір заборгованості з 1 056 882,05 грн. до 747 152,785 грн. та судовий збір з 3654 грн. до 2583,16 грн..

Вказані обставини у їх сукупності свідчать про відсутність законних підстав вважати, що ОСОБА_4 умисно ухилявся від виконання заочного рішення суду Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року, оскільки починаючи з 16.11.2015 року, тобто до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і на час постановлення судом першої інстанції 22.06.2016 року ухвали про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон, ОСОБА_4 реалізовував надане йому чинним законодавством України право на оскарження судового рішення, що виключає умисне ухилення від його виконання.

При цьому на даний час заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року змінене, в зв»язку з чим на його виконання повинен бути виданий новий виконавчий лист з новим строком на його пред»явлення, за яким повинно бути відкрито інше виконавче провадження.

На підставі викладеного, ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 як безпідставного.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні подання Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремета О.В., заінтересовані особи : ОСОБА_4, ОСОБА_7 про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: