У х в а л а

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору та договору забезпечення, укладеного на його основі та на його виконання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 13 181 доларів 29 центів США, що еквівалентно 286 961 грн 71 коп., з яких: 11 832 доларів 86 центів США, що еквівалентно 257 605 грн 87 коп. - тіло кредиту, 712 доларів 89 центів США, що еквівалентно 15 519 грн 89 коп. - проценти, 635 доларів 54 центи США, що еквівалентно 13 835 грн 95 коп. - пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 18 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було укладено договір № 014/1024/74/46229, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США терміном до 17 липня 2026 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом. На забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 18 липня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_5, які виникають із умов кредитного договору від 18 липня 2006 року № 014/1024/74/46229. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило позов задовольнити.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсним кредитний договір від 18 липня 2006 року № 014/1024/74/46229, договір поруки від 18 липня 2006 року та договір іпотеки від 20 липня 2006 року № 3318, укладені на забезпечення його виконання. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що на порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент підписання кредитного договору ОСОБА_5 як споживачу фінансової послуги не було надано інформації щодо загальної вартості кредиту, не роз'яснено та не повідомлено про обов'язкові та необхідні істотні умови для такого типу договору; не надано графік погашення кредиту, про який позичальнику стало відомо тільки у 2015 році, та у разі ознайомлення з ним до підписання кредитного договору, він би не погодився на такі умови кредитування; відсутній щомісячний ануїтетний платіж. Позивачі зазначали, що вказані дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ввели ОСОБА_5 як споживача в оману, що мало наслідком укладання кредитного договору в результаті помилки. Також, позивачі вказували, що станом на липень 2006 року у банку були відсутні повноваження з надання кредиту готівковою іноземною валютою фізичній особі. Договори поруки та іпотеки позивачі вважали недійсними, оскільки вони укладені на забезпечення недійсного кредитного договору.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків недійсності вищевказаного кредитного договору у вигляді реституції та просив зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути йому 3 843 доларів 83 центи США; в порядку застосування реституції за недійсним договором іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав в іпотеку банку належні йому майнові права на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження вказаного нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження від 20 липня 2006 року № 3491852; з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження №3492013 від 20 липня 2006 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/1024/74/46229 у розмірі 13 181 доларів 29 центів США, що станом на 16 березня 2015 року еквівалентно 286 961 грн 71 коп. з яких: заборгованість за кредитом - 11 832 доларів 86 центів США, що еквівалентно 257 605 грн 87 коп.; несплачені проценти - 712,89 доларів США, що еквівалентно 15 519 грн 89 коп.; пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів - 635 доларів 54 центи США, що еквівалентно 13 835 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2016 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/1024/74/46229 з пені за порушення строків сплати кредиту та процентів скасовано. Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в цій частині задоволено частково. Стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_5, ОСОБА_6 пеню за порушення строків сплати кредиту та процентів у розмірі 13 835 грн 95 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору й договорів іпотеки і поруки недійсними, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 526, 530, 626, 628, 629 ЦК України та, врахувавши умови кредитного договору, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5 як позичальник порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість, розмір якої визначено відповідно до вимог закону та умов договору.

Передбачені ст. ст. 203, 215, 227, 229, 230 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним відсутні, а відповідачі їх не довели, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки при укладенні договору волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору; як на час його укладення так і протягом дії цього договору ОСОБА_5 був згодний з умовами договору та вільним у виборі фінансових установ для отримання кредиту і у виборі форми кредитування. При цьому, банк мав ліцензію на укладення договору в іноземній валюті, а ризики зміни курсу валюти самі по собі не є підставою недійсності договору.

Також, судами правильно зазначено, що доводи ОСОБА_7 про те, що він не був ознайомлений із графіком погашення кредиту та його не підписував, не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник здійснював періодичне погашення кредиту відповідно до п. п. 1.3, 1.4, 5.1 кредитного договору, а саме виходячи із розміру 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту та погашення відсотків за користування кредитом, тобто погодився з визначеними договором умовами.

Суди правильно зазначили, що вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки та поруки є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в стягнення пені, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що штрафні санкції за порушення умов кредитного договору підлягають стягненню у грошовій одиниці України - гривні.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом його частині не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2016 року у нескасованій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

О.В.Закропивний