Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/6319/15 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/778/2425/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Онищенка Е.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, визнання юридичного факту, витребування з незаконного володіння квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, визнання юридичного факту, витребування з незаконного володіння квартири.

В позові зазначав, що 13 квітня 2013 року померла його мати, ОСОБА_8, яка постійно була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але на момент смерті проживала разом з ним в будинку № 9 по вулиці Островського в селі Плесецьке Васильківського району Київської області. За життя ОСОБА_8 заповіла йому свою квартиру, як єдиному сину, про що був складений заповіт, посвідчений третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 9 квітня 1996 року за р. № 2-119. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1, яку позивач прийняв, оскільки його померла мати мешкала разом з ним. Про відмову від спадщини він не заявляв. Інших спадкоємців не існує. З метою оформлення спадщини він звернувся до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 351 від 11 червня 2015 року. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності № 470, яке було видано 10 листопада 1993 року Електрометалургійним заводом «Дніпроспецсталь» та втрачено з невідомих причин, у видачі свідоцтва про право власності на спадщину нотаріусом було відмовлено. Окрім цього, в процесі оформлення спадщини з відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про те, що 17 грудня 2013 року право власності на належну матері квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 Підставою виникнення права власності став договір дарування від 17 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 ОСОБА_9 документів, наданих приватним нотаріусом ОСОБА_7 стало відомо, що дарувальником спірної квартири відповідачу ОСОБА_5 виступив ОСОБА_3, який, у свою чергу, став власником квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого тим самим нотаріусом 12 грудня 2013 року за р. № 14526. Продавцем житла виступила ОСОБА_8, в особі представника ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 5 квітня 2013 року за р. № 899.

ОСОБА_4 зазначає, що дані угоди не можуть бути дійсними, оскільки його мати померла за 8 місяців до їх укладення. Станом на 17 грудня 2013 року ОСОБА_8 померла та не могла виступити продавцем. Відповідач ОСОБА_6, яка виступила в якості представника, під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири скористалася довіреністю після того, як представництво припинилося. Відтак, до ОСОБА_3 не перейшло на законних підставах право власності на спірне майно, через що він не мав можливості передати договором дарування це право співвідповідачу ОСОБА_5

Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати юридичний факт припинення представництва ОСОБА_6 за довіреністю, яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 5 квітня 2013 року за р. № 899, з 13 квітня 2013 року у звязку із смертю ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який учинено між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 12 грудня 2013 року за р. № 14526; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 17 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яке було прийняте державним реєстратором ОСОБА_7 17 грудня 2013 року; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано факт припинення представництва ОСОБА_6 за довіреністю, яку посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 5 квітня 2013 року за р. № 899, 13 квітня 2013 року у звязку із смертю ОСОБА_8 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який укладено між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 12 грудня 2013 року за р. № 14526. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 17 грудня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 14743. Скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яке було прийняте державним реєстратором ОСОБА_7 17 грудня 2013 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 609 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_11, представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_12, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8, померлої 13 квітня 2013 року.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_8

За життя ОСОБА_8 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на вказану квартиру, яке видане на підставі наказу директора Електрометалургійного заводу «Днепроспецсталь» № 360/8 від 10 листопада 1993 року, зареєстроване у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 236 Р № 36383 від 21 грудня 1993 року.

Згідно заповіту посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 9 квітня 1996 року за р. № 2-119 ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4

Згідно довідки сільського голови Плесецької сільської ради, ОСОБА_4, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, по вул. Островського, с. Плесецькє Васильківського району Київської області, здійснював догляд за матірю ОСОБА_8 до дня її смерті, до 13 квітня 2013 року, вони проживали разом та вели спільне господарство.

ОСОБА_4 звернувся до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої 13 квітня 2013 року, яка надійшла до нотаріальної контори 11.06.2015 та зареєстрована за № 884 (вхідний № 2588/02-14/351-15), відповідно до якої було відкрито спадкову справу № 351 за 2015 рік, що підтверджується листом державного нотаріуса ОСОБА_13

Постановою державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_13 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після померлої 13 квітня 2013 року громадянки ОСОБА_8 на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_3 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, яка належала спадкодавцю з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності.

Згідно спадкової справи, відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за р. № 14526, укладеного 12 грудня 2013 року між ОСОБА_8, від імені якої по довіреності, діяла відповідачка ОСОБА_6, та ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_3, а ОСОБА_6 отримала від покупця грошові кошти від продажу квартири в сумі 149 000,00 гривень.

ОСОБА_6 вчинила даний правочин від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 5 квітня 2013 року ОСОБА_10, за р. за № 899.

Під час відчуження обєкту нерухомості, на запит приватного нотаріуса ОСОБА_7 від 7 грудня 2013 року № 01-16, товариством з обмеженою відповідальністю Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації, з матеріалів інвентаризаційної справи було надано правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_4, а саме: свідоцтво про право власності, видане Електрометалургійним заводом «Дніпроспецсталь» 10 листопада 1993 року № 470 на імя ОСОБА_8

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Суд вірно зазначив, що у відповідності до положень ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Відповідно ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки є цивільною правоздатністю фізичної особи, яка виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦК України,цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2ст. 203 ЦК України,особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частинами 1, 2ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Норми ст. ст.387,388 ЦК України надають власникові право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Є правильним висновок рішення суду першої інстанції, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею, а тому спірна квартира на підставі ст.388 ЦК України підлягає витребуванню на користь власника.

Детально кожен довід апеляційної скарги перевірений під час апеляційного розгляду справи.

Переважна частина апеляційної скарги складається із викладення ОСОБА_3 фактичних обставин справи та цитування норм матеріального права.

Вказане не може спростувати висновки рішення суду, оскільки не містить доводів щодо незаконності, неправильності рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 на момент придбання спірної квартири не знав про смерть її власника ОСОБА_8 не спростовують висновки рішення суду, оскільки вказане не змінює правовідносин сторін та належного висновку щодо недійсності правочину, укладеного від особи, яка на час вчинення правочину була вісім місяців померлою.

Доводи апеляційної скарги, що позивач є неналежним і не має права вимоги, не мають свого підтвердження, виходячи з такого.

Згідно ч. 2 ст. 1220, ч. 4 ст. 1268 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття.

Таким чином, позивачу спірне спадкове майно належить з дня смерті матері, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 діяла на підставі належно оформленої довіреності та в межах наданих їй повноважень, не беруться до уваги, оскільки дія довіреності, за якою діяла остання припинилася в день смерті власника спірної квартири, а тому законності підстав набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 не підтверджено.

Доводи апеляційної скарги про порушення ст. 213 ЦПК України не містять обґрунтування, що саме в рішенні суду не відповідає цим нормам процесуального права, як вплинуло на ухвалення рішення. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: