Справа №576/1244/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О.В.
Номер провадження 22-ц/788/412/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі - продажу та стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просила розірвати договір купівлі - продажу корови, укладений з ОСОБА_3 та стягнути на її користь 10 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 17 травня 2015 року вона придбала у відповідача корову по кличці « Лиска » за 14500 грн., при цьому вона 10000 грн. віддала відразу, а решту ( 4500 грн. ) сторони домовилися, що позивачка віддасть пізніше. Враховуючи те, що корова билася і не давала молоко, ОСОБА_4 повідомила відповідачів, що бажає розірвати договір купівлі-продажу та 21 травня 2015 року відвела назад корову, проте сплачені 10 000 грн. відповідачі відмовилися повертати. Вважає, що відповідач істотно порушив умови договору, так як не повідомив про особливі якості своєї корови.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2015 року, в якості співвідповідача в справі за позовом ОСОБА_4 залучено дійсного власника корови - ОСОБА_3

Будучи незгодним з первісним позовом, в грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, в якому посилаючись на невиконання ОСОБА_4 умов договору купівлі-продажу, просив стягнути з неї 4500 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, розірвано договір купівлі-продажу корови, укладений 17 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 10 000 грн. сплачених за вищевказаним договором.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати ухваливши нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а зустрічний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на його користь 4500 грн. Вказує, що на момент укладення договору не існувало жодних особливостей поведінки корови, на які посилається позивач, а тварина перебувала в належному стані. Зазначає, що суд в порушення положень ст.ст. 32-33 ЦПК України залучив ОСОБА_3 співвідповідачем замість проведення заміни первісного відповідача, вимог позивачка до ОСОБА_3 не пред'являла.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів та їх представника, які просять задовольнити апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_4 проти задоволення скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно паспорту великої рогатої худоби, серії LA937416 ( а.с. 26 ), власником корови по кличці « Лиска » є відповідач ОСОБА_3

17 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено усний договір купівлі - продажу корови по кличці « Лиска », визначивши її вартість 14500 грн. Сторони домовились, що 10 000 грн. позивач віддала одразу, а решту - 4 500 грн. вона зобов'язалась віддати через деякий час.

21 травня 2015 року ОСОБА_4 повернула ОСОБА_5 корову, проте відповідачі відмовилися повернути сплачені кошти за договором.

Вказані обставини сторони не заперечують.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 істотно порушено укладений договір купівлі - продажу корови, оскільки він не попередив позивача про особливості поведінки корови, а тому є підстави, передбачені ч. 2 ст. 651 ЦК України, для його розірвання та стягнення сплачених сум за спірним договором.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможливо з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України).

Згідно вимог п. 1) ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З викладеного слідує, що відмова від договору призводить до зміни умов або розірвання договору. Відмова від договору є самостійним способом його розірвання поряд з розірванням договору за згодою сторін та розірванням договору в судовому порядку.

Частиною 4 ст. 653 ЦК України передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Згідно ч. 1-2 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Тобто, сторона договору може вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, до його розірвання ( відмови від договору ), в разі якщо якість товару не відповідає умовам даного договору .

ОСОБА_4 відмовилась від договору купівлі-продажу в зв'язку з тим, що через особливості поведінки корови позивачка позбавлена можливості отримувати від неї молоко, хоча вона придбавалась саме з цією метою.

Отже, спірний договір купівлі-продажу корови від 17 травня 2015 року є розірваним в силу самого факту односторонньої відмови від нього ОСОБА_4

21 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Глухівського МВ УМВС України в Сумській області з заявою в якій просила сприяти поверненню 10 000 грн. ОСОБА_5 Матеріали ЖЄО №1620 від 21 травня 2015 року за вказаною заявою були оглянуті колегією суддів в судовому засіданні. У заяві ОСОБА_4 до ОВС та у письмових поясненнях вона зазначає, що повернення корови було обумовлено саме її поведінкою, неможливістю подоїти корову, оскільки вона не стоїть на місці та б»ється.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вищевикладеного ОСОБА_3 суду надано не було. Твердження апелянта про відсутність особливостей поведінки корови, на які посилається позивач, також не ґрунтується на доказах.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 розірвано договір купівлі-продажу корови через неможливість її використання, судом першої інстанції обґрунтованого стягнув з ОСОБА_3, який є власником даної корови, сплачені позивачем 10 000 грн. за даним договором. Повернення коштів, у випадку що розглядається, врегульовано ч. 4 ст. 653 та п. 1) ч. 2 ст. 678 ЦК України

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2015 року ( а.с. 34 ), ОСОБА_3 у якості співвідповідача залучено за клопотанням представника позивача.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2012 року №2 роз'яснено, що після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтримала позов до ОСОБА_3, позивачка погоджується з ухваленим судом рішенням. В свою чергу, ОСОБА_3, будучи залученим до участі у справі як дійсний власник спірного майна, отримав первісний позов, подав на нього заперечення, а також скористався своїм процесуальним правом на пред»явлення зустрічного позову ( а.с. 60-63 ). За таких обставин, твердження апелянта про відсутність вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 є безпідставними.

Згідно п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є в тому числі і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, враховуючи те, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу корови від 17 травня 2015 року є розірваним в силу відмови ОСОБА_4 від даного договору ( ч. 3 ст. 651 ЦК України ), положення ч. 2 даної статті ЦК спірні правовідносини не регулює, тому у відповідності до 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в частини вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу належить скасувати, а у задоволенні позову - відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом ОСОБА_6 на участь в судових засіданнях та на вчинення окремих процесуальних дій, а також часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, колегія суддів вважає за необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_3, в розмірі 400 грн.

Щодо розподілу між сторонами витрат по сплаті судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Апелянт звільнений від сплати судового збору лише у справах, які пов»язані з реалізацією його статусу як учасника бойових дій ( п. 13) ст. 5 Закону України « Про судовий збір « ).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 позовні вимоги оплачені судовим збором не в повному обсязі, а саме за вимогою немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп., а за апеляційний перегляд судового рішення судовий збір ОСОБА_3 взагалі не сплачувався.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та апеляційної скарги відповідача, з ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 803 грн. 88 коп. судового збору на користь держави за апеляційний перегляд рішення суду. В свою чергу з ОСОБА_4 на користь держави належить достягнути 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в місцевому суді та 267 грн. 96 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2016 року в даній справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2016 року в частині вирішення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243 гривень. 60 копійок судового збору на 400 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, а не у розмірах, визначених судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 243 гривні 60 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 267 гривень 96 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 803 гривні 88 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -