РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21530/14-ц

пр. № 2/759/129/16

18 березня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Кривов'яза А.П.

при секретарі: Дрозі Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень прав власника шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_2, що діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_2, що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1, служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що не мають права користування житловим приміщенням та виселення, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем він перебував у фактичних шлюбних стосунках з 2001р., які на час звернення до суду припинені. Оскільки відповідач добровільно не бажає звільняти належне йому житло, чим чинить йому перешкоди у його користуванні та розпорядження, просив суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні первісний позов, а також позов ОСОБА_5 підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, стосовно зустрічного позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти первісних позовних вимог та позову ОСОБА_5 заперечували, до суду подали зустрічний позов, який підтримали в повному обсязі, в якому просять про визнання права користування спірним житловим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 подала до суду заяву про визнання ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 такими, що не мають права користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те, що ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 були вселені у спірне житлове приміщення без її згоди як співвласника. Стосовно зустрічного позову заперечувала.

Представник служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов та позов третьої особи з самостійними вимогами не підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачеві за первісним позовом ОСОБА_1 49/200 частини та третій особі по даній справі ОСОБА_5 77/200 частини.

Зазначені обставини підтверджуються договором дарування від 14.01.2000року, договором дарування від 16.06.2004 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.11.2005 року.

Власники 37/100 частини зазначеного будинку на час розгляду справи відсутні у зв»язку із оформленням спадщини після смерті третього співвласника.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2001р., у результаті чого, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її неповнолітня донька від першого шлюбу ОСОБА_3, за згодою позивача ОСОБА_1, поселилися в належну тому частину спірного житлового будинку, де проживали разом до 2015р.

У позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син, ОСОБА_1, який в квітні 2010 року був зареєстрований за місцем проживання батька в АДРЕСА_1

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність та зобов»язаннями, що випливають із зазначено договору.

До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині 2 ст. 64 перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст.65 Житлового кодексу України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до ч.2 ст.65 Житлового кодексу України, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члені сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його міс»ї які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У ході судового розгляду позивачем за первісним позовом ОСОБА_1, третьою особою ОСОБА_5 та їх представником не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що при вселенні відповідача ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки було укладено угоду про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено у судовому засіданні, первісний позивач ОСОБА_1 добровільно у 2001 року вселив ОСОБА_2 з донькою. В 2002 році у сторін народився спільний син ОСОБА_1, з того часу всі вони проживали в спірному будинку.

Відповідно до ст.ст. 317-390 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності . Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.156 Житлового кодексу України, члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сум»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 160 Житлового Кодексу України , члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Як зазначає у своїй позовній заяві ОСОБА_5, згоди на вселення ОСОБА_2 та її дітей вона не надавала, а отже дане вселення суттєво порушує її права в силу чисельних конфліктів, які загострилися останнім часом, унеможливлюють нормальну експлуатацію та користування житлом, що перебуває в приватній власності, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження 2008 року та заявами до РУГУ МВС України від 09-10.07.2015 року.

Зазначену обставину щодо надання згоди на вселення ОСОБА_5 суд сприймає критично, оскільки відповідно до вимог ст.156 Житлового кодексу України за згодою власника будинку член його сум»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. У даному випадку, таку згоду на вселення ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 було надано при їх вселенні у 2001р. співвласником даного спірного будинку ОСОБА_1 саме в належну тому частину спірного житлового будинку

За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що у задоволенні первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами необхідно відмовити, зустрічні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в частині визнання за ОСОБА_2 та неповнолітніми дітьми права користування спірним житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Вимоги зустрічного позову у частині зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, оскільки ОСОБА_2 не надано суду доказів на їх підтвердження.

Відповідно до вимог ст88 ЦПК України з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних долях на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 243грн. 60коп.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 64, 65, 156, 160, 162 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень прав власника шляхом виселення та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_2, що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1, служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що не мають права користування житловим приміщенням та виселення відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних долях на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 243грн. 60коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: