Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 428/3209/15-ц
Провадження № 22ц/782/10/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.

секретар Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 грудня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності, треті особи - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила встановити факт проживання однією сімєю і ведення сумісного господарства нею та ОСОБА_2 з весни 2004 року, а також просила визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 38,3 кв.м. та вартістю 45000 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що позивач ОСОБА_3 проживає однією сімєю з відповідачем ОСОБА_2 з 2004 року. 03.06.2008 року у сторін народилася донька ОСОБА_5, 08.05.2009 року позивач із відповідачем вступили у зареєстрований шлюб, а 18.12.2013 року рышенням Сєвєродонецького міського суду розірвано шлюб між сторонами.

Раніше, в період з 27.11.1995 року по 10.10.2007 року відповідач перебував у шлюбі із ОСОБА_6, проте згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду від10.10.2007 року вказаний шлюб був розірваний. При цьому суд встановив, що шлюбні та сімейні відносини між ОСОБА_7 та відповідачем були припинені з весни 2004 року. Отже, саме з моменту розірвання першого шлюбу відповідача сторони почали проживати однією сімєю та вести спільне господарство. До 18.08.2008 року сторони проживали разом та були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 04.12.2008 року, позивач була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто у спірній квартирі, яку сторони придбали разом. При цьому гроші на придбання спірної квартири позивачу надав її батько ОСОБА_8, який 22.05.2008 року взяв з цією метою кредит у банку та передав отримані гроші позивачу. Завдаток за спірну квартиру сторони передали 10.05.2008 року ОСОБА_9, який діяв в інтересах власника спірної квартири ОСОБА_10, а 18.08.2008 року позивач передала ОСОБА_10 гроші в сумі 15200 доларів США в рахунок оплати за придбання у власність спірної квартири.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності, треті особи - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, з 23 жовтня 2007 року до 07 травня 2009 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі апелянт із прийнятим рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає наявним фактичним обставинам, суд першої інстанції при винесенні рішення помилково прийняв до уваги покази свідків щодо нібито ведення позивачам та відповідачем спільного побуту, місцевим судом також помилково зроблено висновок щодо наявності коштів позивача в тих коштах, за які було придбано спірну квартиру, які нібито передав позивачеві її батько ОСОБА_11, матеріали справи не містять договору дарування або позики щодо передач грошових коштів позивачеві, оскільки жодних допустимих доказів купівлі спірної квартири за спільні кошти сторін в матеріалах справи немає, відповідач вважає висновки суду першої інстанції недопустимими, помилковими та такими, що не відповідають наявним обставинам справи, а тому просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності, треті особи - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог позивачу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що встановлені судом обставини у повному обсязі відповідають матеріалам справи, оскільки судом встановлено, що 27.02.2008 року АКІБ «Укрсиббанк» в якості банку та ОСОБА_12 в якості вкладника уклали договір банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» № 8800 USD, згідно із яким банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобовязується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених договором. Для зарахування грошових коштів банк відкриває вкладникові рахунок у доларах США.

22.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_11 був укладений кредитний договір № 1203/0508/88-006, згідно із яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 87900 грн. на строк до 22.05.2018 року із сплатою 16,9% річних. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

В якості забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 22.05.2008 року був укладений іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру за адресою: м. Лисичанськ, пр. Леніна, буд. 115.

Також, в якості забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_11 в якості позичальника і ОСОБА_15 в якості поручителя 22.05.2008 року був укладений договір поруки, згідно із яким поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання зобовязань за кредитним договором 1203/0508/88-006 від 22.05.2008 року.

Копіями квитанцій, виданих ПАТ КБ «Приватбанк» та УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 39-44) підтверджується, що ОСОБА_11 протягом періоду з березня 2014 року по травень 2015 року здійснював погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1203/0508/88-006.

В день укладення вищевказаного кредитного договору, тобто 22.05.2008 року, на рахунок № 8800 USD, відкритий на імя ОСОБА_3, надійшла сума в розмірі 17000 доларів США, що підтверджується випискою руху по рахунку.

Згідно із розпискою від 10.05.2008 року ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 доларів США в якості передоплати за квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Оціночна вартість квартир складає 25 тисяч доларів США.

Згідно із розпискою від 10.08.2008 року ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 доларів (5000 гривень) в якості передоплати за квартиру, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно із розпискою від 14.08.2008 року (а.с. 71) ОСОБА_2 взяв у борг від ОСОБА_16 суму в розмірі 40000 грн., яку ОСОБА_2 зобовязався повернути протягом одного місяця до 14.09.2008 року.

18.08.2008 року між ОСОБА_10 в якості продавця та ОСОБА_2 в якості покупця був укладений договір купівлі - продажу квартири, згідно із яким продавець передав, а покупець прийняв у власність та зобовязався сплатити обумовлену грошову суму за квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4. В договорі вказано, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 45000 грн., які продавець отримав від покупця до підписання договору, а загальна вартість квартири за даними Сєвєродонецького міського БТІ становить 12633 грн.

При укладенні вищевказаного договору ОСОБА_2 у присутності нотаріуса була складена підписана заява, в якій він повідомляв про те, що спірну квартиру він купує на власні кошти, зареєстрованих та фактичних шлюбних відносинах він не перебуває.

Вищевказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що також свідчить витяг з Державного реєстру правочинів № 6388233 від 18.08.2008 року.

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19976795 від 21.08.2008 року, за ОСОБА_2 21.08.2008 року зареєстровано право приватної власності на квартиру, розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Наказом генерального директора ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» 19.05.2008 року (а.с. 76) було наказано надати позику в сумі 40400 грн. ОСОБА_2 на придбав однокімнатної квартири.

08.09.2008 року між ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» в якості позикодавця та ОСОБА_2 в якості позичальника було укладено договір позики АХ 75-1093, згідно із яким позичальнику надана позика в розмірі 40400 грн. з метою оплати придбаної у власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Позика надана на строк 3650 календарних днів та підлягає поверненню шляхом щомісячного перерахування позичальником на користь позикодавця грошової суми у розмірі 336,67 грн.

В якості забезпечення виконання зобовязань за договором позики між ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 10.09.2008 року був укладений договір іпотеки № 4601, згідно із яким в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Суд зазначає, що згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 встановлено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і зясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сімєю; спільного побуту; взаємних прав та обовязків (ст. ст. 3, 74 СК України).

Місцевим судом на підставі показів свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_20 встановлено, що з 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживали разом, в тому числі у орендованих квартирах в м. Лисичанську та в м. Сєвєродонецьку. Сторони мали спільний побут, разом покупали продукти харчування. Зазначені показання свідків є узгодженими, не суперечать один одному та оцінюються судом як достовірні. При цьому, показання свідків зі сторони позивача, які є близькими родичами або друзями позивача, в частині факту сумісного проживання сторін однією сімєю, узгоджуються із аналогічними показаннями свідка зі сторони відповідача, встановлено, що станом на час розгляду справи позивачка не перебуває у близьких чи приязних стосунках.

Показання свідка ОСОБА_15 про те, що її син ОСОБА_2 лише в серпні 2007 року розлучився та перестав сумісно проживати із своєю першою дружиною, після чого почав проживати вдома у своєї матері, суд першої інстанції обґрунтовано сприйняв критично, адже вказані свідчення прямо суперечать показанням самої ОСОБА_20, яка була першою дружиною ОСОБА_2 та яка повідомила, що її шлюбні відносини із ОСОБА_2 фактично припинилися в квітні 2004 року. Факт припинення шлюбних та сімейних відносин ОСОБА_20 та відповідача ОСОБА_2 з весни 2004 року підтверджується також рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.10.2007 року по справі № 2-3658/07.

Факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, а також наявність у них спільного побуту і взаємних прав та обовязків в період, який передував укладенню ними зареєстрованого шлюбу та придбанню спірної квартири, додатково підтверджується тим, що відразу після народження у сторін дитини ОСОБА_5, 03 червня 2008 року р.н., сторони перемістилися до спірної квартири для постійного проживання разом із новонародженою дитиною. Вказана обставина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_13 та ОСОБА_11, які викликалися в якості свідків за клопотаннями як представника позивача, так і представника відповідача в Сєвєродонецький міський суд.

Місцевий суд вирішуючи питання про строк, протягом якого належить встановити факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу враховував наступне.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.10.2007 року по справі № 2-3658/07 було розірвано шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_2. Вказане рішення у відповідності до норм ч. 3 ст. 70, ст. 223 ЦПК України набрало законної сили 23 жовтня 2007 року.

Отже, згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_2 було припинено 23 жовтня 2007 року.

Разом з тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (позивач по справі) зареєстрували шлюб 08.05.2009 року. Вказаний факт не заперечувався під час судового розгляду жодною із осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що і всі підстави для встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 23 жовтня 2007 року до 07 травня 2009 року, тобто в той період, коли сторони проживали однією сім'єю та не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі.

Стосовно позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції керувався зазначає наступним.

Статтею 74 Сімейного кодексу України закріплено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції враховано, що квартира АДРЕСА_5 була придбана 18.08.2008 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного міх ОСОБА_10 в якості продавця та ОСОБА_2 в якості покупця. Тобто, спірна квартира була придбана ОСОБА_2 в період спільнот» проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Показаннями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_14 підтверджується, що батько позивача - ОСОБА_11, уклав із банком договір кредиту, після чого віддав отримані за договором гроші ОСОБА_3 з метою придбання нею та ОСОБА_2 спірної квартири.

Обставини щодо отримання ОСОБА_11 кредитних коштів з метою надання сторонам фінансової допомоги у придбанні спірної квартири також підтверджуються випискою з рахунку 8800 USD, відкритого на імя ОСОБА_3, на який надійшла сума в розмірі 17000 доларів США, в день укладення вищевказаного кредитного договору, тобто 22.05.2008 року.

Той факт, що ОСОБА_15, яка є матірю відповідача, виступила поручителем вищенаведеним кредитним договором, на думку судів першої та другої інстанції додатково свідчить про те, що кредитний договір укладений в інтересах сторін по справі з метою придбання ними спірної квартири.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів в сумі 40000 грн. згідно із розпискою від 14.08.2008 року (а.с. 71), на думку судів першої та другої інстанції не спростовує тієї обставини, що позивач ОСОБА_2Б витратила грошові кошти з метою придбання спірної квартири.

Судом вірно враховано, що у договорі купівлі-продажу спірної квартири вказано, що квартира придбана 45000 грн., які на думку представника відповідача були сплачені відповідачем самостійно за рахунок особистих коштів. Разом з тим, факт придбання спірної квартири за суму, яка дорівнює 25 тисячам доларів США, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_14, а також підтверджується розпискою від 10.05.2008 року, згідно із якою ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1000 доларів США в якості передоплати за спірну квартиру і оціночна вартість квартири складає 25 тисяч доларів США.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з встановленими в судовому засіданні обставинами і відповідають вимогам закону.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :