У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору припиненим за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягненння заборгованості за договором про іпотечний кредит та за позовом третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору поруки припиненими, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання договору припиненим, посилаючись на те, що він позбавлений можливості провадити господарську діяльність на території АР Крим, у зв'язку з чим не може оплачувати кредит.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому посилаючись на невиконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умов договору про іпотечний кредит, просив стягнути з останніх в солідарному порядку заборгованість в розмірі 376 077,42 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 09 січня 2015 року 5 925 337 грн.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 також звернулась до суду з позовом про визнання припиненими договору про іпотечний кредит та договору поруки, в обґрунтування своїх вимог вказувала, що, договір про іпотечний кредит 28 липня 2008 року припинився у зв'язку з тим, що не відбулась заміна кредитора у зобов'язанні у визначеному законом порядку, то відповідно і договір поруки також припинився.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору припиненим та позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання кредитного договору та договору поруки припиненими залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 376 077,42 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 09 січня 2015 року 5 926 337 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в частині зустрічного позову провадження у справі закрити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 липня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-14/S, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 368 146 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 28 липня 2028 року.

28 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено іпотечний договір № MRTG-14/S, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку, загальною площею 0,0472 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

28 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір поруки № MRTG-14/Р, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три процента простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди правильно виходили з того, що факт припинення ведення господарської та фінансової діяльності ОСОБА_7 на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не звільняє його від виконання своїх кредитних зобов'язань за укладеними з банком кредитними договорами, що підлягають виконанню з боку позичальника.

Також суди дійшли правильного висновку по те, що заміна первісного кредитора у зобов'язанні ПАТ «УніКредит Банк» та ПАТ «Укрсоцбанк» відбулася у встановленому законом порядку, тому дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. ПисанаТ.О.