Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СSР0GА00000043, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 81 450 грн на термін до 28 квітня 2018 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором.

Згідно з умовами кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

На порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22 жовтня 2014 року становить 135 169 грн 61 коп., і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 52 352 грн 53 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 41 187 грн 54 коп., заборгованості за комісією за користування кредитом - 6 399 грн 36 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28 555 грн 44 коп., а також штрафи відповідно до договору: 250 грн - штраф (фіксована частина), 6 424 грн 74 коп. - штраф (процентна складова).

Враховуючи вказане позивач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 25 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № СSР0GА00000043 у сумі 135 169 грн 69 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 29 квітня 2008 року № СSР0GА00000043, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 81 450 грн на термін до 28 квітня 2018 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Згідно з п. 8.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 29 квітня 2008 року по 28 квітня 2018 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 81 450 грн, зі сплатою за користування кредитом 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 681 грн 64 коп. згідно з графіком погашення кредиту.

З 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № СSР0GА00000043.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року, визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно зміни в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № СSР0GА00000043, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № СSР0GА00000043, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, та зарахувати суму різниці за кредитними платежами, сплаченими внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з моменту укладення кредитного договору і по даний час вносить чергові платежі на погашення кредиту, позивачем не виконано рішення суду щодо здійснення перерахунку за кредитним договором, а наданий суду розрахунок заборгованості є недоведеним та необґрунтованим. Крім того, з приводу невиконання рішення суду щодо визнання незаконним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та здійснення перерахунку за кредитним договором прокуратурою Шполянського району відкрито кримінальне провадження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач порушував умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, банк надав суду розрахунок, згідно з яким заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 29 квітня 2008 року становить 135 169 грн 61 коп. та складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 52 352 грн 53 коп., суми заборгованості за відсотками - 28 555 грн 44 коп. та заборгованості з комісії 6 399 грн 36 коп., пені - 20 517 136 грн 12 коп., а також штрафів: 250 грн - штраф (фіксована частина), 6 424 грн 74 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57-59, 212-214, 315 ЦПК України при ухваленні рішення суду щодо грошових зобов'язань суди зобов'язані наводити докази розміру заборгованості, а при стягненні коштів за користування грошима, неустойки - повинні зазначити, за який саме період нараховані відсотки, за який період здійснена прострочка виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, фактично погодився із розрахунком, наданим позивачем, проте взагалі не дослідив цей розрахунок, не вказав, за який період обчислено відсотки та пеня.

У порушення вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції наведеного вище не зробив, не перевірив доводів відповідача про невірний розрахунок заборгованості; не дослідив первинні документи.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції основані на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана