Провадження № 22ц/790/4678/16 Головуючий 1-ї інстанції - Боговський Д.Є.
Справа № 641/1829/16-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - захист прав споживачів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Швецової Л.А., Бурлака І.В.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним ненадання акціонерним комерційним банком «Форум» (далі АКБ «Форум» перед укладенням між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» кредитного договору № 0208/08/12-Nv від 27 червня 2008 року споживачу достовірної обов'язкової інформації в об'ємі та за формою, що передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та главою 2 «Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168; визнати незаконним не попередження банком перед укладенням кредитного договору споживача про валютні ризики, які під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, та не надання інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено п. 3.8 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168; зобов'язати ПАТ «Банк Форум» надати споживачу ОСОБА_1 достовірну обов'язкову інформацію в об'ємі та за формою, що передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та главою 2 «Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, про умови кредитування, що діяли на момент підписання кредитного договору.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 27 червня 2008 року між ним та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір № 0208/08/12-Nv, за умовами якого він отримав кредитні кошти в розмірі 103000 доларів США строком до 26 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 13,0% річних на придбання п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, а тому вказаний кредит є споживчим. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 банк перед укладанням договору про надання споживчого кредиту не повідомив його як споживача у письмовій формі про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив його про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Тобто банк не надав споживачу перед укладенням договору необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукції, чим порушені його права як споживача, захист яких здійснюють в тому числі і суди.

Крім того, позивач посилався на рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі №1-26/2011, за висновком якого вбачається, що споживач є особою, яка не має спеціальних і достатніх знань для того, щоб самостійно розрахувати та визначити базу, методику нарахування відсотків, їх щомісячний розмір тощо, банк при укладенні договору не врахував жодної вказаної вимоги законодавства, що на їх погляд і стало порушенням прав споживача з боку кредитодавця, тим самим банком було порушено умови ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Комінтернівського районного суд ум. Харкова від 02 червня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідач по справі відповідно до правил ст. 74 ЦПК України неодноразово поштою викликався у засідання апеляційного суду за наявними у справі даними про його місце проживання та реєстрації. Всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримував, ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надавав, що свідчить про його відсутність за місцем реєстрації, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч. 5 зазначеної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином.

З урахуванням вимог закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції та враховуючи положення ст. ст. 157, 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції судова колегія вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір № 0208/08/12-Nv, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 103000 доларів США строком до 26 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 13,0% річних на придбання п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Даний кредитний договір було укладено на підставі заяви ОСОБА_1 від 03 червня 2008 року про надання йому кредитних коштів у розмірі 150000 дол. США строком на дев'ять років.

При укладанні даного кредитного договору, ОСОБА_1 було заповнено анкету на отримання кредиту, в якій було зазначено як умови кредитування, так і відомості щодо позичальника. Дану анкету підписано позичальником.

Пунктом 3.3.2 кредитного договору передбачено обов'язок позичальника щомісячно повертати кредитні кошти згідно п.2.3 цього договору ( в сумі не менше 954 доларів США). Не пізніше строку, визначеного п.1.2 цього договору повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

За пунктом 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати кошти, передбачені п. 2.10 цього договору, витрати пов'язані з проведенням дій по примусовому погашенні простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплачувати можливі неустойку, штраф та пеню.

Відповідно до п.3.2.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором, які є забезпеченням виконання зобов'язань.

Згідно п. 4.1 за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 (нуль цілих два десятих) процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Пунктом 4.4 кредитного договору визначено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 (крім п. 3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п.3.3.7 договору позичальник зобов'язаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях.

Крім того, за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в сумі 2% відсотків від суми кредиту (п. 2.10 договору).

Відповідно до п. 7. 2 кредитного договору сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору.

Умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання кредитного договору визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Також, відповідно до положень п. п. 2.1, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п.п. 3.7, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168 якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Матеріали справи свідчать, що кредитний договір від 27 червня 2008 року підписаний позичальником на кожній сторінці.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт своєї згоди з усіма умовами договору.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостей щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожній сторінці оспорюваного договору.

Погодившись з усіма умовами кредитного договору, шляхом його підписання позивач взяв на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Посилання представника позивача на порушення банком п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, щодо не попередження його про ризики валютних коливань, то останні висновків суду не спростовують. Згідно п. 7.2 кредитного договору позивач був ознайомлений з умовами кредитування відповідно до п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, з умов кредитного договору вбачається, що наданий в іноземній валюті - долар США, кредит підлягає поверненню в іноземній валюті, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі не менше 954 доларів США, що свідчить про те, що валюта платежу співпадає з валютою зобов'язання, а тому питання валютних ризиків та конвертації валюти в даному випадку не виникає. Також судова колегія враховує, що позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -