Справа № 580/1991/15-ц
Номер провадження 2/580/17/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.2015 року ОСОБА_2 вчинив з нею сварку та бійку, завдавши при цьому тілесних ушкоджень. Вироком Лебединського райсуду від 11.09.2015 року відповідач був визнаний винним у вчиненні даного злочину. Незаконними діями ОСОБА_2 їй була завдана матеріальна шкода, яка полягає у тому, що під час сварки відповідач пошкодив належний їй велосипед, а також завдана моральна шкода. Позов у кримінальному провадженні нею не заявлявся і до цього часу шкода їй не відшкодована. Тому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 2000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., завдану злочином, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивачка зменшила розмір своїх вимог та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 670 грн., що є вартістю придбаних нею запчастин до велосипеда. Решту вимог підтримала.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Вважають, що ОСОБА_1 не надала суду жодних належних доказів на підтвердження заподіяної матеріальної шкоди. Позивачка не довела ні розмір такої шкоди, ні вартість ремонту, якщо такий і мав місце. Довідка про придбання запчастин, яку надала ОСОБА_1, судом не може братись до уваги як допустимий доказ, оскільки цей документ позивачка надала уже після попереднього судового засідання і чому подала її несвоєчасно пояснити не змогла. Крім цього, підприємець, який видавав довідку, таким видом діяльності як реалізація велозапчастин не займається. Щодо моральної шкоди, то заявлений розмір не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і на їх погляд недоведений взагалі.

Тому у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні, показала, що 06.03.2015 року вона разом із ОСОБА_1 та іншою знайомою рухалися по дорозі в напрямку м. Лебедина і в руках вели велосипеди. В цей час до них підійшов ОСОБА_2, який штовхав велосипед позивачки і ногою пошкодив колесо та педаль. Колесо погано крутилось, гальмувалось, педаль була передавлена. Вона бачила два удари по велосипеду спочатку в педаль, а потім по колесу. Через деякий час приїхав чоловік потерпілої.

Свідок ОСОБА_4, допитана в судовому засіданні, показала, що самого факту пошкодження велосипеду вона не бачила. Однак бачила велосипед, який уже був у несправному стані. Там щось не крутилось, можливо педаль. Далі вони йшли пішки, так як їхати на велосипеді ОСОБА_1 не можна було. Його можна було лише переміщати в руках. У міськрайвідділі в той вечір вона була і бачила там велосипед потерпілої. Як він туди потрапив вона не знає, але чула, що його туди начебто привезли автомобілем.

Вислухавши позивачку, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані з правовідносинами щодо відшкодування шкоди і підлягають задоволенню частково, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне.

Вироком Лебединського райсуду від 11.09.2015 року (а.с. 6-7), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03.12.2015 року (а.с. 25-26), відповідач був визнаний винним за ч. 1 ст. 125 КК України.

Даний злочин ОСОБА_2 вчинив за наступних обставин.

Так, 06.03.2015 року о 17 год., перебуваючи в лісовому масиві неподалік автодороги Лебедин с. Будилка Лебединського району Сумської області, останній затіяв сварку з ОСОБА_1, під час якої умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, штовхнув останню та наніс їй один удар ногою по лівій боковій поверхні тазу, заподіявши легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 посилається на те, що в ході бійки відповідач пошкодив належний їй велосипед, чим спричинив матеріальну шкоду. Також злочином їй була завдана і моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях в звязку з нанесенням їй тілесних ушкоджень та в звязку з пошкодженням її майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд виходить з того, що факт спричинення позивачці такої шкоди був доведений як під час розгляду кримінального провадження, так і в ході розгляду даної цивільної справи.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в ході сварки ОСОБА_2 також декілька разів вдарив і по велосипеду ОСОБА_1, пошкодивши його.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також підтвердили те, що внаслідок бійки велосипед потерпілої вийшов з ладу.

На підтвердження понесених матеріальних витрат позивачкою було надано суду товарний чек (а.с. 39) на придбання велозапчастин, а саме: колеса заднього вартістю 350 грн.; педалі вартістю 200 грн.; щитка вартістю 120 грн. Всього на суму 670 грн.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд приймає до уваги те, що свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні ствердила той факт, що ОСОБА_2 наніс один удар ногою по педалі та удар ногою по колесу велосипеду позивачки. Свідок ОСОБА_4 ствердила те, що після сварки бачила велосипед ОСОБА_1, який був пошкоджений, там щось не крутилось, можливо педаль.

Враховуючи заперечення з боку сторони відповідача, а також те, що в судовому засіданні не було добуто доказів того, що відповідач наносив удари по щитку внаслідок чого він зламався, про що не зазначає в позові сама ж позивачка, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення його вартості, яка становить 120 грн., оскільки ці вимоги стороною недоведені.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи з реальної вартості втраченого майна, стягненню підлягають кошти в сумі 550 грн., що є вартістю педаль та колеса.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача щодо товарного чеку на підтвердження придбання запчастин (а.с. 39), який на думку представника ОСОБА_2 одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а тому не є допустимим доказом.

В своїй позовній заяві позивачка просила стягнути вартість нового велосипеду, обґрунтовувала свої вимоги та надавала відповідні докази на підтвердження цих первісних вимог. Потім ОСОБА_1 зменшила розмір вимог та просила стягнути лише вартість деталей велосипеда, які були пошкоджені.

Таким процесуальним правом позивачка наділена відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, яка говорить, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 надала довідку разом з заявою про зменшення розміру позовних вимог, вона надана на підтвердження уже зменшених вимог і стосується виключно вимог про відшкодування вартості запчастин та немає ніякого відношення до первісних про відшкодування вартості нового велосипеду, то суд вважає, що позивачкою не порушено порядок подання доказів і таку довідку (товарних чек) слід врахувати при ухваленні рішення як допустимий доказ.

Відносно того, що підприємець, який видавав довідку, не займається таким видом діяльності як реалізація велозапчастин, то такі заперечення також не заслуговують на увагу, оскільки доказів незаконності її видачі сторона в судовому засіданні не надала, а правом оцінювати дії особи, яка видала довідку, з точки зору правомірності зайняття тим чи іншим видом підприємницької діяльності суд у даному судовому провадженні не наділений.

Відносно вимог про відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

В судовому засіданні встановлено, що позивачці дійсно була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у звязку з неправомірною поведінкою ОСОБА_2 по відношенню до неї, спричиненням тілесних ушкоджень та пошкодженням її майна. Однак, враховуючи обставини справи, глибину душевних переживань потерпілої, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне розмір нематеріальних втрат, яких зазнала ОСОБА_1, зменшити, визначивши їх в сумі 500 грн., що на думку суду буде достатнім для поновлення її порушених прав в цій частині.

Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимоги.

Оскільки рішення частково ухвалене на користь позивачки і вона звільнена від сплати судових витрат, то суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме стягненню підлягає судовий збір в сумі 399,89 грн. в частині матеріальної шкоди та 121,80 грн. в частині моральної шкоди. За основу суд бере ставки судового збору, які діяли на час звернення позивачки до суду.

Кошти в сумі 274,00 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду, слід вважати помилково внесеними та повернути ОСОБА_1

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 10, 15, 30, 31, 57-60, 88, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) кошти в сумі 550 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 521,69 грн. отримувач коштів Лебединське УДКУСУ у Сумській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37345566, банк отримувача ГУДКУ в Сумській області, код банку отримувача (МФО) 837013, рахунок отримувача 0214, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканці м. Лебедин вул. Селищанська, 10 Сумської області (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) кошти в сумі 274,00 грн. як помилково сплачені в Лебединському відділенні № 1 Сумської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за квитанцією № 0..1 від 15.09.2015 року призначення платежу судовий збір.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чхайло О. В.