АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2145/15-ц Номер провадження 22-ц/786/464/16Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

з участю адвоката ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на депозитні вклади, поділ спільного майна подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину депозитних вкладів, тобто на 193 582 гривень 50 копійок у Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» здійснених ОСОБА_3 в загальному розмірі 387 165 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 193 582 гривень 50 копійок як 1/2 частину депозитних вкладів у Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» та 500 гривень компенсації вартості автомобільного причепа, а всього 194 082 (сто девяносто чотири тисячі вісімдесят дві) гривень 50 копійок.

Автомобільний причіп ПР 183141 (2011) синій, номер шасі В0003364, державний номер НОМЕР_1, вартістю 1000 гривень передано у власність ОСОБА_3.

Зобовязано ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 належне їй майно: пилосос «Ракета», килими на підлогу у кількості 4 штук, шафу для одягу, книжкову шафу, шафу для посуду та шафу для білизни.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 2 396 (дві тисячі триста девяносто шість) гривень 42 копійок

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок в дохід держави.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, 27 лютого 2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року був розірваний.

Позивач та відповідач є пенсіонерами, у шлюбі отримували пенсію, позивач ОСОБА_4 працювала начальником відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцька виробничо-торговельна фірма «Кремтекс» до 10 червня 2011 року, де отримувала заробітну плату, займалися городництвом на присадибній земельній ділянці та утримували птицю за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_3 є засновником та директором ТОВ ВКФ «СВП «Ванкувер-Кременчук», де отримував доходи від діяльності підприємства, чого не заперечували сторони у судовому засіданні.

Підтверджено належними та допустимими доказами, що в період шлюбу сторін було набуте наступне майно.

Згідно довідки Центру ДАІ 5302 з обслуговування міста Кременчука та Кременчуцького району від 06 листопада 2015 року фізичною особою ОСОБА_3 22 березня 2012 року було поставлено на облік причіп ПР 183141 (2011) синій, шасі В0003364, державний номер НОМЕР_1.

Сторони в судовому засіданні дійшли згоди щодо вартості набутого в період шлюбу причіпа в сумі 1000 гривень.

Згідно довідки Придніпровського регіонального департамент АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 16 листопада 2015 року загальна сума депозитних вкладів внесених громадянином ОСОБА_3 в АТ «Банк «Фінанси та кредит» за період з 01 січня 2012 року по 25 лютого 2015 року складає 387 165 гривень.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до розяснення абзацу 1 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ч.1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, оскільки сторонами було погоджено вартість автомобільного причіпу, його, як неподільну річ, суд при поділі майна подружжя вірно передав у власність відповідачу ОСОБА_3 та стягнув з нього на користь позивачки ОСОБА_4 компенсацію половини вартості причіпа в сумі 500 гривень.

Відповідно до розяснення абзацу 2 пункту 21, абзацу 2 пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку поділу грошових сум вклади, внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє імя з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом було установлено, що згідно довідок Придніпровського регіонального департаменту АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 16 листопада 2015 року та 11 грудня 2015 року загальна сума депозитних вкладів внесених громадянином ОСОБА_3 в АТ «Банк «Фінанси та кредит» за період з 01 січня 2012 року по 25 лютого 2015 року складає 387 165 гривень. За депозитними вкладами сума коштів, отриманих ОСОБА_3 за період з 26 лютого 2015 року по 26 листопада 2015 року становить 43 659 гривень. З них через касу банку було отримано 10 527 гривень та з депозитної картки банку 33 132 гривень.

Згідно статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Тому місцевий суд вірно визнав банківський депозитний вклад в сумі 387 165 гривень спільною сумісною власністю сторін, який підлягає поділу між ними порівну, та правомірно відхилив доводи ОСОБА_3 про те, що грошовий вклад до банку був ним внесений за рахунок коштів, які він ніби-то набув до реєстрації шлюбу, так як доказів цих обставин він суду не надав.

Відповідачем ОСОБА_3 в ході розгляду справи не заперечувалося, що в його помешканні за адресою: село Мала Кохнівка, вулиця Зелена, 57, Кременчуцького району Полтавської області після розірвання шлюбу дійсно залишилися належні позивачці речі: пилосос, чотири килими для підлоги, шафа для одягу, книжкова шафа, шафа для посуду та шафа для білизни. ОСОБА_3 погодився передати ці речі позивачці.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 про витребування у відповідача вказаного майна вірно задоволені судом першої інстанції та зобовязано відповідача передати їй належне майно: пилосос «Ракета», килими на підлогу у кількості 4 штук, шафу для одягу, книжкову шафу, шафу для посуду та шафу для білизни.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_4 не було належним чином доведено, що легковий причіп ТД «Кремінь», три телевізори, холодильник, дві морозильні камери були набуті у шлюбі та частина цього майна є в наявності, суд вірно відмовим позивачці у задоволенні її вимоги про поділ цього майна, стягнення на її користь компенсації його вартості у сумі 13 500 гривень.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги ОСОБА_3, як на підставу скасування ухваленого у справі рішення, відмови суду у задоволенні його заяв про відвід судді Степаненка Ю.І.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем дійсно заявлялися відводи головуючому судді, у звязку з наявністю обставин, які викликають сумніви в обєктивності і неупередженості судді, зокрема, посилався на невірну, на його думку, оцінку доказів суддею під час розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживачів, покладення обовязку внесення змін до договору про користування електричною енергією, стягнення матеріальної та морально шкоди. Проте, ухвалами суду обгрунтовано відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_3за безпідставністю, окрім того, рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживачів, завником не оскаржувалось.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_5

ОСОБА_6

ВІРНО: