Справа № 219/4557/15-ц
Провадження № 2/219/42/2016
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової І.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.), які згодом уточнив і уточнення прийняті судом, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 жовтня 2006 року по 25 травня 2015 року; визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що між ним та ОСОБА_4 існують тривалі стосунки як чоловіка та жінки, з жовтня 2006 року вонипочали проживати однією сім'єю з останньою без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проживали в м. Бахмут за різними адресами і з вересня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, у будинку, який разом придбали і відремонтували під час сумісного проживання за спільні кошти. Згодом відносини між ними погіршились і 25 травня 2015 року відповідач вигнала його з буднику, що вважає порушенням свої прав, тому змушений звернутись з позовом до суду.

Ухвалами суду від 15 липня 2015 року та від 29 вересня 2015 року було призначено судову комплексу товарознавчу та будівельно-технічну експертизу, у зв'язку з чим провадження у справі зупинялось. Ухвалою від 24 грудня 2015 року провадження у справи поновлено у зв'язку з надходженням з Донецького науково-дослідного інститут судових експертиз висновку будівельно-технічної експертизи №537 від 30 листопада 2015 року та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач у судові засідання не з'явилась. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на їх недоведеність та безпідставність з огляду на відсутність належних та допустимих доказів проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки, ведення ними спільного господарства тощо. Звернув увагу суду на перебування позивача в іншому зареєстрованому шлюбі до липня 2008 року, що, на його думку, унеможливлює застосування до спірних правовідносин щодо спірного майна положення Глави 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено та підтверджено належно засвідченими копіями і оригіналами документів, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрєй Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1-5810, ОСОБА_4 було придбано у власність будинок з надвірними спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 480,76кв.м. При цьому розбіжності у даті укладення та реєстрації, згідно відповіді Першої Артемівської державної нотаріальної контори №103/01-16 від 26 січня 2016 року, виникли у зв'язку з технічною помилкою і датою укладення договору є саме «14 вересня 2007 року» (а.с.30, 31, 63, 66-68, 81).

У відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи №537 від 30 листопада 2015 року вартість фактично виконаних робіт з ремонту житлового буднику з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за період з 14 вересня 2007 року по травень 2015 року складає 44 524,87 грн.; ремонт був виконаний капітальний вибірковий, вартість зазначеного домоволодіння на момент проведення експертизи складає 151 788грн, вартість ? частини цього домоволодіння - 75 894 грн. (а.с.51-59).

Згідно довідки від 02 червня 2015 року, складеної головою суспільного квартального комітету №4 м.Артемівська ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно разом з дітьми останньої і вели спільне господарство з 01 жовтня 2006 року по АДРЕСА_2. Крім того, згідно довідки, складеної головою суспільного квартального комітету №1 м.Артемівська ОСОБА_7, ОСОБА_1 прописаний з 29 березня 2008 року разом з цивільною дружиною ОСОБА_4 та її дітьми за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.5). Факт реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1, з 29 березня 2008 року підтверджується також копією паспорту позивача серії НОМЕР_1 та домової книги, при цьому ОСОБА_4 та її діти зареєстровані за вказаною адресою з 13 грудня 2007 року (а.с.108-114).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на сторінці №10 міститься штамп відділу ЗАГС виконкому Артемівської міської ради та записи про реєстрацію 05 квітня 1985 року шлюбу останнього з ОСОБА_8 та про припинення зазначеного зареєстрованого одруження 08 липня 2008 року, про що здійснено актовий запис № 243 (а.с.114). Факт перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 05 квітня 1985 року по 08 липня 2008 року не заперечував і сам позивач у судовому засіданні.

Допитані при розгляді вказаної справи свідки сторони позивача, які є сусідами або перебувають в дружніх стосунках з позивачем, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, кожен окремо підтвердили той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були стосунки як чоловіка та жінки з 2006 року по травень 2015 року, проживали разом на різних адресах, у тому числі у будинку за адресою: АДРЕСА_3, вели спільне господарство, здійснювали разом ремонт, покупки, при цьому ОСОБА_1 працював неофіційно. Разом з тим свідок позивача ОСОБА_12, підтвердив факт сумісного проживання сторін у справі лише з березня 2008 року.

Крім того, допитаний як свідок з боку позивача його син ОСОБА_13 пояснив, що батько з травня 2006 року пішов з сім'ї і з ним не жив, знав, що у батька є інша жінка ОСОБА_4, до 2009 року не спілкувались зовсім. Підтвердив той факт, що батьки розірвали шлюб у 2008 році.

Допитаний при розгляді вказаної справи свідок сторони відповідача, ОСОБА_14, який перебуває у родинних відносинах з відповідачем і є її сином, пояснив, що мати та ОСОБА_1 під час придбання спірного будинку разом однією сім'єю не проживали, останній лише відвідував її, допомагав переїжджати, і лише з 2008 року почали проживати разом. Крім того пояснив, що мати придбавала спірний будинок і здійснювала в ньому ремонт з власні і позичені кошти, при цьому ОСОБА_1 фінансово не допомагав зовсім, зловживав спритними напоями.

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до висновків Верховного Суду України від 01 березня 2013 року, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за ІІ півріччя 2012 року, щодо спорів, які виникають із сімейних правовідносин, п. 1 (останнього розділу висновків) визначено, що згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними та на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 розділу ІІ (Шлюб, права та обов'язки подружжя) цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені (встояні) відносини, які притаманні подружжю. Проте для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. (Постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 і Постанова Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не визнається факт проживання з позивачем однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, вселення позивача в спірний будинок саме як чоловіка чи члена її сім'ї, факт наявності у сторін спільного бюджету (доходів, витрат тощо), придбання спірного майна та його ремонт за спільні кошти.

У судовому засіданні на підставі наявних письмових доказів, не суперечливих показань свідків, установлено, що сторони були знайомі і мали відносини як чоловіка та жінки з 2006 року, з березня 2008 року по травень 2015 року проживали разом однією сім'єю не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі.

Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї у період з 2006 року по березень 2008 року, позивачем та його представником у передбаченому ст.10, 60 ЦПК України порядку суду не надано. Показання свідків з обох сторін в цій частині судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки містять суперечності, конфлікт інтересів і ґрунтуються на припущеннях. При цьому довідка від 02 червня 2015 року, за підписом голови суспільного квартального комітету №4 м.Артемівська ОСОБА_6, судом оцінюється критично і не може бути прийнята як допустимий доказ, оскільки складена зазначеною особою одноособово, без свідків, і відомості, викладені в ній не підтверджені іншими належним та допустимим доказами у справі.

При цьому судом ураховується факт перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 05 квітня 1985 року по 08 липня 2008 року, що згідно приписів ст. 74 СК України виключає застосування до спірного майна положень Глави 8 СК України, а саме правового режиму спільної сумісної власності подружжя, оскільки зазначене майно, а саме: будинок з надвірними спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 480,76кв.м., був придбаний відповідачем у власність 14 вересня 2007 року, тобто в період, коли позивач перебував в іншому зареєстрованому шлюбі.

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю сторін та визнання за позивачем права власності на ? його частину безпідставні, не доведені належним чином і задоволенню не підлягають.

Разом з тим у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів знайшов підтвердження той факт, що сторони мали відносини як чоловіка та жінки і з березня 2008 року по травень 2015 року проживали разом однією сім'єю не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі і позовні вимоги в цій підлягають задоволенню з формулюванням у відповідності до положень п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, а саме: встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з липня 2008 року по травень 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд приймає до уваги встановлений факт реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1, з 29 березня 2008 року і показання свідків з обох сторін, які узгоджуються між собою щодо початку сумісного проживання сторін і ведення ними спільного господарства саме з березня 2008 року.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 жовтня 2006 року по 25 травня 2015 року; визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, - задовольнити частково.

Установити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з березня 2008 року по травень 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 121,80грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

05.04.2016

Головуючий суддя Т.В.Давидовська