Провадження № 2/702/20/16
Справа № 702/1280/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю секретаря - Прилуцької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (ОСОБА_3 «УПСК») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10657 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Підставами позовних вимог вважає те, що 04.03.2015 року о 09 год. 40 хв. по а/д Монастирище-Чапаєвка Черкаської області, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 з д/н 24119ВІ перед початком руху не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи розворот не з крайньої лівого положення на проїжджій частині не дав дорогу попутному автомобілю НОМЕР_1 та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1., 10.4. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2015 року було встановлено, що порушення ОСОБА_2 ПДР України знаходиться в прямому причинному звязку з наслідками ДТП, він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В результаті цієї ДТП згідно довідки, виданої 04.03.2015 року відділенням ДАІ Монастирищенського району Черкаської області, автомобіль НОМЕР_2, який належить позивачці на праві приватної власності, отримав механічні пошкодження деформацію капота, переднього бампера, переднього правого та заднього правого крил, задніх правих дверей, розбита передня права фара, пошкоджено лакофарбове покриття на правій передній дверці.

На відновлення свого автомобіля позивачка витратила власні кошти в загальній сумі 10657 грн.

Внаслідок даної ДТП позивачці заподіяно моральну шкоду. Дана подія була для неї психотравмуючою, вона злякалась за своє життя та здоровя, усвідомивши, що могла травмуватись внаслідок даних подій, втратила спокій, декілька днів не могла спокійно спати і весь час думала про дану подію. Відповідач після ДТП намагався залагодити свою провину, обіцяв відшкодувати всі збитки, які ним були спричиненні, в найкоротші строки, що підтверджується його розпискою від 04.03.2015 року. Проте, на протязі тривалого часу не вжив заходів щодо відшкодування збитків, а потім взагалі заявив, що немає наміру відшкодовувати завдану шкоду. Це ще більше вплинуло на фізіологічний стан позивачки, її знервувала поведінка відповідача, це в свою чергу вплинуло на сімейні стосунки та звязки з близькими людьми, так як при спілкуванні вона підвищувала голос і як наслідок виникали різні неприємні ситуації, які вона повязує саме з наслідками даних подій, так як вона зазвичай спокійна людина. Моральну шкоду оцінює в 3000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Чапаївської сільської ради № 133 від 25.08.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації місця проживання з 2009 року.

Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 10657 грн., яка була заподіяна при ДТП, моральну шкоду в сумі 3000 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 487, 20 грн.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити, про що подала до суду заяву від 18.01.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю матеріальну шкоду в сумі 10675 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн., судові витрати в сумі 487,20 грн., всього 14162,20 грн., просить їх задоволити, про що подав письмову заяву від 18.01.2016 року.

Відповідач - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (ОСОБА_3 «УПСК»), подало в суд заперечення на позовну заяву ОСОБА_3 «УПСК», в якому заперечує проти стягнення суми страхового відшкодування із страховика, оскільки ОСОБА_1 не забезпечила доступу представника ОСОБА_3 «УПСК» для огляду транспортного засобу для визначення причин, обставин настання дорожньо-транспортної пригоди та розміру заподіяної шкоди, і будь-яких доказів на підтвердження поважності причин невиконання цих дій не надала. Виконати вимоги п.33-1.1. ст.33-1 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-1У страховик не міг, оскільки в заяві-повідомленні страхувальника були відсутні відомості про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до п.33.3. ст.33 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов»язані зберігати пошкоджене майно ТЗ, у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна ТЗ.

Потерпіла ОСОБА_1 Л,Б. в листі від 31.07.2015 року вказала, що не повідомляла страховика про місцезнаходження транспортного засобу, оскільки вважала, що ці дані мають повідомити страховику інспектор ДАІ та страхувальник ОСОБА_2

Заява позивачки про виплату страхового відшкодування надійшла до страховика 07.07.2015 року, листом від 07.08.2015 року ОСОБА_3 «УПСК» відмовило позивачці у виплаті страхового відшкодування через не виконання позивачкою вимог п.37.1.3 ст.37 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Станом на 07.07.2015 року пошкоджений ТЗ був відремонтований. Позивач не забезпечив доступу представника ОСОБА_3 «УПСК» для огляду ТЗ і будь-яких доказів на підтвердження поважності причин невиконання цих дій не надав. Відповідач ОСОБА_3 «УПСК» просить відмовити в задоволенні позову до нього.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до заводолення повністю з врахуванням наступного:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № 607126 власником транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний № НОМЕР_3 є ОСОБА_1.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 29.04.2015 року у справі № 363/1513/15-п 04.03.2015 року о 09 год. 40 хв. по а/д Монастирище-Чапаєвка Черкаської області водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д/н 24119ВІ перед початком руху не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, виконуючи розворот не з крайньої лівого положення на проїжджій частині не дав дорогу попутному автомобілю НОМЕР_1 та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1., 10.4. ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення. Порушення ПДР України ОСОБА_2 знаходиться в прямому причинному звязку з наслідками ДТП.

Відповідно до довідки, яка видана ОСОБА_1 04.03.2015 року відділенням ДАІ Монастирищенського РВ УМВС, транспортний засіб марки ВАЗ-2107, номерний знак СА 4557АВ отримав механічні пошкодження: деформовано капот, передній бампер, переднє та заднє праве крило, задні праві двері, розбита передня права фара, пошкоджено лакофарбове покриття на правій передній дверці.

Згідно розписки від 04.03.2015 року ОСОБА_2 зобов»язався відремонтувати автомобіль НОМЕР_1 та відшкодувати завдані під час ДТП, яке було 04.03.2015 року, збитки ОСОБА_1 в найкоротший термін не більше двох неділь.

Відповідно до накладної № 42 від 26.03.2015 року, яка видана ТОВ «Автомікс-Сервіс», акту виконаних робіт від 29.03.2015 року, довідок ТОВ «Автомікс-Сервіс» по ремонту автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_1 заплатила всього 10657 грн., в тому числі: 5915 грн. вартість виконаних робіт, 4742 грн. - вартість запчастин та матеріалів.

Згідно поліса № АІ/6846915 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який 26.11.2014 року укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 «УПСК» страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн.

Відповідач ОСОБА_4 подав заяву-повідомлення (ОЦВ) № 69 про страховий випадок страховику ОСОБА_3 «УПСК» 10.03.2015 року, в заяві відомостей про потерпілого не вказав, щодо місця знаходження пошкодженого майна вказав, що потерпілий не повідомив.

Позивачка 07.07.2015 року звернулася до ОСОБА_3 «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, ТЗ відремонтований 29.03.2015 року, що підтверджено актом виконаний робіт від 29.03.2015 року. Позивачка не забезпечила доступу представника ОСОБА_3 УПСК» до ТЗ для його огляду, встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання та розміру заподіяної шкоди, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин невиконання цих дій не надала. Дана обставина відповідно до п.37.1.3. ст.37 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Тому підстав для задоволення позовних вимог за рахунок відповідача ОСОБА_3 «УПСК» суд не вбачає.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до чинного законодавства, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до заяви від 18.01.2016 року ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю і просить їх задовільнити.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Заперечення проти факту скоєння ДТП, доказів відшкодування шкоди, або наявності спору щодо розміру шкоди, відповідачем суду не надано.

Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Керуючись ч.2 ст.1187, п.1) ч.1 ст.1188 ЦК України; п.33.3. ст.33, п.33-1.1. ст.33-1, п.34.2 ст. 34, п.37.1.3. ст.37 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-1У; ст.ст. 10, 158-159, 208-209, 212-215, 223-225, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1 всього 14144,20 грн. (чотирнадцять тисяч сто сорок чотири гривні 20 копійок), в тому числі: 10657 грн. - матеріальна шкода, заподіяна пошкодженням транспортного засобу при ДТП; 3000 грн. моральна шкода; 487, 20 грн. - судові витрати.

В задоволенні позовних вимог за рахунок співвідповідача приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити.

Рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І. Діденко

Повне рішення складене 22.01.2016 року.