Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2516/15-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 28937 грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначало, що 14 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі Банк) та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 21058 грн. 59 коп. на строк до 14 вересня 2016 року із сплатою відсотків за його користування в розмірі 0,01 % річних.

22 грудня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та банком укладено договір факторингу № 22/12/14/1-2, відповідно до якого останній передає, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає право грошової вимоги, що належить Банку, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» і боржниками в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №, який був укладений між Банком та ОСОБА_2

Позичальник не виконував належним чином зобовязання щодо погашення кредиту, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 28 вересня 2015 року становить 28937,95 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, судом порушені норми ст. ст. 58, 59,60 ЦПК України. Крім того, суд не дав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не перевірив усіх обставин справи, не забезпечив учасникам процесу реалізації їх прав і виконання ними обовязків. Суд не перевірив факт перерахування коштів ФОП ОСОБА_3 за договором споживчого кредиту та докази передачі його боргових зобовязань Банком до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 21058 грн. 59 коп. з них, 17846 грн. 26 коп. на придбання товару у продавця та 3212 грн. 33 коп. на придбання послуг із страхування. Строк кредиту становить 36 місяців, за користування кредитом позичальник сплачує відсотки в розмірі 0,01 % річних (а.с. 5-10).

Оригінал договору споживчого кредиту був оглянутий в апеляційному суді, при цьому відповідач ОСОБА_2 не заперечив, що підпис, в графі «позичальник», виконаний ним особисто.

Вказані кошти були перераховані на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який повинен був поставити ОСОБА_2 металопластикові конструкції (вікна), що підтверджується копіями рахунку №4 від 14.09.2013 року, реєстру взаєморохрахунків та меморіального ордеру № НОМЕР_2(а.с. 11, 65, 121-123).

Відповідно п.п.1.2.1 вказаного Договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується його повернути, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

З метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перераховує визначені п.1.1 цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг (п.п. 1.2.2. Договору).

Пунктом 3.17 Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) та всіх додатків до нього і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язання по цьому договору в повному обсязі. ( а.с.5-6).

З розрахунку заборгованості видно, що станом на 28 вересня 2015 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість за договором в розмірі 28937 грн. 95 коп., з яких сума заборгованості за кредитом становить 21058 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками - 2,66 грн., заборгованість з комісії - 7876 грн. 70 коп. (а.с.43).

Згідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно дост. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).

Встановлено, що 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-2, відповідно до якого Клієнт (первісний кредитор - ПАТ «ОТП Банк») передає, а Фактор (Новий кредитор - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 ( а.с.15-19).

Оригінали вказаного Договору факторингу та додатку до нього, де серед інших вказано прізвище позичальника ОСОБА_2, були досліджені в апеляційному суді.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Посилання апелянта на ту обставину, що він не отримав від ФОП ОСОБА_3 товару є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визнані законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предметом договору споживчого кредиту є зобовязання кредитодавця надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки ( ст. 1054 ЦК України). Факт виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором підтверджено копією меморіального ордеру № НОМЕР_2 від 17.09.2013 року. Будь-яких застережень про набуття чинності зазначеного договору внаслідок вчинення дії третіми особами (в тому числі - передача товару) кредитний договір також не містить, а тому немає підстав вважати кредитний договір таким, що не укладений на підставі ч.2 ст. 640 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 кошти за договором споживчого кредиту були перераховані на підставі договору № ПК Т-17136-13, який був укладений між останнім та банком 31.07.2013 року, тобто за правочином, що датується на два місяці раніше від дати укладання договору споживчого кредиту, не впливають на наявність кредитних зобовязань виходячи з наступного.

Меморіальний ордер № НОМЕР_2, згідно якого були перераховані кошти ФОП ОСОБА_3 на виконання умов спірного договору споживчого кредиту датується 17 вересня 2013 року, тобто вказані кошти були перераховані через три дні після укладеного між банком та ОСОБА_2 правочину. Згідно реєстру взаєморозрахунків між Банком та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 121), серед отримувачів кредитного продукта під № 7 зазначений ОСОБА_2, сума кредиту 2058,59 грн. , сума оплати 17846,26 грн. Наявність договору № ПК-Т-17136 від 31.07.2013 року між банком та ФОП ОСОБА_3, який вказаний в копії меморіального ордеру № НОМЕР_2, немає правового значення у вирішенні питання виконання зобовязань відповідачем за договором споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 14 вересня 2013 року.

Також відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову і при наявності кримінального провадження № 0012878, яке було відкрито 06 листопада 2013 року за заявою ОСОБА_2 щодо шахрайських дій ОСОБА_3, оскільки вказані правовідносини не стосуються предмету судового спору і не впливають на правильність прийнятого рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: