10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Невірос» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Невірос» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та трудової книжки, -
У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Невірос» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та трудової книжки.
У травні 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог шляхом стягнення з ТОВ «Невірос» на його користь невиплаченої заробітної плати у розмірі 6 377,49 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 128 470,17 грн., а також зобов'язання ТОВ «Невірос» видати трудову книжку ОСОБА_1 із внесенням запису про звільнення з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України від 06.05.2009.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Невірос» на користь ОСОБА_1 134 847,66 грн. та на користь держави судовий збір 1 348,47 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Невірос» просить суд скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року в частині стягнення з ТОВ «Невірос» на користь ОСОБА_1 134 847,66 грн. та на користь держави судовий збір 1 348,47 грн., ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа 752/6930/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1846/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В обґрунтування своїх вимог відповідач ТОВ «Невірос» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника відповідача ТОВ «Невірос» - Кубарєвої Ю.О., позивача ОСОБА_1 які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, щонаказом № 10-К від 01.04.2004 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника директора ТОВ «Невірос» з оплатою праці згідно штатного розпису.

22.04.2009 ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Невірос» було подано службову записку з проханням задовольнити заяву, що додається, а саме, про звільнення за власним бажанням.

Із наказу директора ТОВ «Невірос» Кузьміна С.С. № 01/СВМ від 19.05.2009 вбачається, що у зв'язку із звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням останнього зобов'язано здійснити ряд заходів щодо необхідності передачі справ в строк до 21.05.2009.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Таким чином, враховуючи те, що заява про звільнення за власним бажанням була подана ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Невірос» 22.04.2009, тому з урахуванням положення ч. 1 ст. 38 КЗпП України останнім робочим днем ОСОБА_1 мало бути 06.05.2009, тобто за спливом двотижневого строку з моменту звернення із заявою про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи викладене та обставини справи, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату в сумі 6 377,49 грн., оскільки встановлено належним чином доведено, що за період з січня 2009 року по квітень 2009 року включно, та три дні травня 2009 року заробітна плата відповідачем була нарахована, проте не виплачена позивачу, що сторонами не заперечувалося.

Разом з тим, згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача з посади мало місце з 06.05.2009, розрахунки середньої заробітної плати колегія суддів проводить виходячи із заробітної плати позивача, нарахованої у березні 2009 року та квітні 2009 року, що становить 3 856,96 грн., відповідно до довідок про середню заробітну плату, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, судом першої інстанції вірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача, виходячи із наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача становить 91,83 грн. (3 856,96 (заробітна плата за два останні місяці) : 42 (кількість робочих днів за вказані місяці), з 07 травня 2009 року по 02 червня 2014 року вимушений прогул становить 1399 робочих днів, тому виплаті підлягає 128 470,17 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача видати позивачу трудову книжку із внесенням відповідних записів, оскільки наказ про звільнення позивачем не оскаржувався, питання про зміну формулювання причин звільнення не ставилося.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовано.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Невірос» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Невірос» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та трудової книжки залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: