Провадження №2/761/374/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіабудівного концерну «Антонов» про стягнення заборгованості із заробітної плати; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2014 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Державного авіабудівного концерну «Антонов», і з остаточних позовних вимог (а.с. 65-69 т.4) просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 91615,0 грн. - заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 березня 2008 р. по 03 лютого 2009р.; 402171,48 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03 лютого 2009р. по 05 листопада 2015р.; 162110,98 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати за період з березня 2008 р. по вересень 2015 р.; 10058,27 грн. - вихідної допомоги.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що постановою КМУ від 14 березня 2007 р. № 479 його призначено генеральним директором - головою правління ДАК «Авіація України». 01 червня 2007р. між позивачем та Міністерством промислової політики України було укладено контракт № 1-8 на термін з 01 червня 2007 р. по 31 травня 2012р. Розпорядженням КМУ від 27 грудня 2008 р. за № 1636-р позивача звільнено з посади генерального директора - голови правління ДАК «Авіація України», у зв'язку з ліквідацією посади. Після звільнення йому не була виплачена заробітна плата у розмірі 91615,0 грн. та вихідна допомога у розмірі 10058,27 грн., у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Справа неодноразово розглядалась судами.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, просила суд позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що відсутня первинна фінансова документація та належно оформлені табелі обліку робочого часу, що спростовує заявлену позивачем заборгованість по заробітній платі у розмірі 91615,0 грн. Табель виходу на роботу за лютий 2009р. відсутній, що свідчить про невихід позивача на роботу. Крім того, в день звільнення позивач був відсутній на робочому місці та після звільнення не пред'явив вимоги про проведення з ним розрахунку, у зв'язку з чим, відповідач був позбавлений можливості здійснити належні позивачу виплати.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, постановою КМУ № 479 від 14 березня 2007р. позивача ОСОБА_1 призначено генеральним директором - головою правління ДАК «Авіація України».

01 червня 2007р. між позивачем та Міністерством промислової політики України було укладено контракт № 1-8, щодо призначення на посаду генерального директора - голови правління ДАК «Авіація України» на термін з 01 червня 2007 р. по 31 травня 2012р.

Розпорядженням КМУ № 1636-р від 27 грудня 2008 р. позивача ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора - голови правління ДАК «Авіація України» у зв'язку з ліквідацією посади.

Наказом Міністерства промислової політики України № 11-д від 03 лютого 2009 р. припинено дію контракту, укладеного між позивачем та Міністерством промислової політики України від 01 червня 2007р. № 1-8 згідно з пп. Г п. 25 зазначеного контракту у зв'язку з ліквідацією посади.

Постановою КМУ № 1014 від 30 жовтня 2008р. «Про питання державного авіабудівного концерну «Авіація України», перейменовано ДАК «Авіація України» у ДАК «Антонов» та затверджено Статут ДАК «Антонов».

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 249510, 09 грудня 2008р. була зареєстрована зміна найменування юридичної особи на ДАК «Антонов».

Із довідки № 68, виданої 02 лютого 2009р. заступником генерального директора ДАК «Авіація Антонов» вбачається, що сума заборгованості із виплати заробітної плати становить 90329,57 грн.

Як вбачається із акту № 05-21/83 ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності ДАК «Антонов» за 2008 - 2009 рр. та завершений період 2011 р. від 03 листопада 2011 р., станом на 01 липня 2011 р., згідно бухгалтерського обліку ДАК «Антонов» ( субрахунок 661 «Розрахунки за заробітною платою»), кредиторська заборгованість з оплати праці, що виникла в 2008 р. по розрахунках з колишнім генеральним директором - головою правління позивачем ОСОБА_1, становить 91615,0 грн.

Крім того, вказаним актом встановлено, що в період з 01 по 03 лютого 2009р. в порушення ст. 21 КЗпП України, п. 28 контракту з керівником Концерну, що є у державній власності № 1-8 від 01 червня 2007 р. колишньому генеральному директору - голові правління Концерну ОСОБА_1 не надавалась компенсація при достроковому розірванні контракту у розмірі середньомісячного заробітку.

За результатами розрахунку, проведеного в ході ревізії встановлено, що колишньому керівнику Концерну ОСОБА_1 не донараховано заробітної плати на загальну суму 10058,27 грн. (компенсація при достроковому розірванні контракту ).

Згідно п. 28 контракту № 1-8, щодо призначення на посаду генерального директора - голови правління ДАК «Авіація України», укладеного між Міністерством промислової політики України та ОСОБА_1, у разі достроково припинення контракту, з незалежних від керівника причин, встановлюються такі додаткові гарантії та компенсації: виплата компенсації у розмірі середньомісячного заробітку за рахунок коштів концерну.

Законом, зокрема ст. 47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України ).

Твердження представників відповідача в тім, що має місце зайво нарахована позивачу ОСОБА_1 заробітна плата, так як відсутні табелі обліку робочого часу, а вони мають відомості щодо відсутності останнього на робочому місці в період часу нарахування заробітної плати не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом, про що свідчить довідка Форми ОК-5, оформлена 20 липня 2015 р. Пенсійним фондом України ( а.с.214 т.3).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено не проведення з ним, після його звільнення повного розрахунку з боку відповідача по нарахованій заробітній платі на загальну суму 91615,0 грн. та не була нарахована та виплачена компенсація при достроковому розірванні контракту у розмірі 10058,27 грн., а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь зазначених сум (91615,0 грн. і 10058,27 грн.) підлягають задоволенню.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку ( ч. 6 ст. 95 КЗпП України ).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Відповідно до ч.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи ).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі по тексту - компенсація ) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»).

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. №1078).

Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №708/0/4-13 від 07 травня 2013р. роз'яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 21 травня 2014 р. по справі № 6-43цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто, застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом 24 лютого 2014р., позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, як зі звільненим працівником з 03 лютого 2009р. по 05 листопада 2015р., при цьому представник позивача в судовому засіданні зазначала, що звернутись раніше до суду з вказаними вимогами позивач не мав морального права, як колишній керівник, усвідомлюючи, що є заборгованість по заробітній платі у працівників цього підприємства.

В свою чергу стороною відповідача було подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, відповідно до ст. 267 ЦК України, так як ним пропущено тримісячний строк звернення до суду з вказаними вимоги. Вказане клопотання не може бути задоволено, так як положення ст. 267 ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносин, що виникли між сторонами (застосуванню підлягає положення ст. 233 КЗпП України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України, керівних роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13, правових позицій викладених в постанові Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено право позивача в частині оплати заробітної плати, а тому беручи до уваги положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає вірним, з метою захисту порушеного права позивача стягнути з відповідача на користь позивача суми індексації коштів, які повинні бути виплачені по нарахованій але не виплаченій заробітній платі за період з лютого 2014 р. (час звернення до суду позивача з вищезазначеною позовною заявою) по вересень 2015р. (остаточні позовні вимоги (а.с. 65-69 т. 4) на суму 101673,27 грн. (91615,0 грн. - заборгованість по заробітній платі + 10058,27 грн. - компенсація при достроковому розірванні контракту = 101 673, 27 грн. ), що складає - 6551,26 грн.

Також суд, вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 24 лютого 2014 р. по 05 листопада 2015р., враховуючи положення Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у розмірі 109934,75 грн. (враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача складала 258, 67 грн. х 415 днів = 109934,75 грн.), без врахування відповідних податків і обов'язкових платежів.

Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2181,59 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 47, 95, 115-117, 232, 233 КЗпП України; ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за № 13 від 24 грудня 1999р., суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного авіабудівного концерну «Антонов» про стягнення заборгованості із заробітної плати; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та вихідної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіабудівного концерну «Антонов» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 91615 /дев'яносто одна тисяча шістсот п'ятнадцять/ грн. 00 коп.; компенсацію (вихідну допомогу) при достроковому розірванні контракту в сумі 10058 /десять тисяч п'ятдесят вісім/ грн. 27 коп.; індексацію коштів, які повинні бути виплачені по нарахованій але не виплаченій заробітній платі в сумі 6551 /шість тисяч п'ятсот п'ятдесят одна/ грн. 26 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 24 лютого 2014 р. по 05 листопада 2015 р. в сумі 109934 /сто дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять чотири/ грн. 75 коп.

Стягнути з Державного авіабудівного концерну «Антонов» в дохід держави судовий збір у розмірі 2181 /дві тисячі сто вісімдесят одна/ грн. 59 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: