Справа № 545/3025/16-ц
Провадження № 2/545/1398/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

за участі секретаря Лабовкіної Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованості в сумі 71 793, 55 грн., надавши копію заяви позичальника, розрахунок заборгованості, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною картою, що в сукупності із заявою, на думку позивача, складає кредитний договір.

В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, надавши попередньо заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачем, до канцелярії суду було надано заяву про витребування доказів, в якій він просить витребувати з ПАТ КБ «Приватбанк» первинні документи бухгалтерського обліку, а саме: копію платіжного доручення від 08.01.2013 року та 20.11.2013 року, що підтверджують внесення на рахунок позичальника сум 1 грн. та 3.57 грн., відповідно. ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав до суду Виписку з рахунку, наголосивши при цьому, що такий документ носить характер первинного документу бухгалтерського обліку.

Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено,що розрахунок заборгованості, що був додатком до позову та виписки за період 01.01.1999 по 15.10.2016 року, суд встановив наявність розбіжностей в частині сплати позичальником коштів. Так, в розрахунку заборгованості, зокрема зазначено, що 20.11.2013 року відбулася сплата в сумі 3,57 грн., проте у наданій банком виписці такої суми не зазначено.

За даних обставин, суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності позивачем, з огляду на наступне, а саме: що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовною заявою у серпні 2016 року.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі 6-14цс14 від 19.03.2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд встановив, що остання сплата відповідачем вносилась 21.11.2012 року в сумі 3547,00 грн., що не заперечується сторонами. Таким чином, у позивача існувало право на звернення до суду з позовом на протязі трьох років з моменту внесення останньої суми коштів на рахунок, чим відповідач поновив строк позовної давності.

Більше того, окремо заслуговує уваги форма кредитного договору між сторонами.

Так, позивач наголошує на тому що в сукупності із заявою позичальника, Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складають кредитний договір між сторонами спору.

З такою позицією, суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної та творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з абз. 3 п 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Таку ж позицію висловив Верховний суд України у справі № 6-16цс15, де зазначено наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного

договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

Таким чином, позивачем не надано достатніх доказів для підтвердження законності нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за невиконання договірних зобов?язань.

На підставі вкладеного та керуючись ст.ст. 258, 267, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15-16, 27, 60, 88, 212-215, 218, 292 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, якщо рішення було ухвалено без участі особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду І.С. Кіндяк