Справа №490/5985/15-ц 15.02.2016 15.02.2016 15.02.2016
Провадження №22-ц/784/244/16
Головуюча першої інстанції: Гуденко О.А.
Категорія -43 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1І
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

без участі

учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (треті особи - Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації) про, визнання частково недійсною приватизації квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на частку квартири,

встановила:

18. 06.2015 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання частково недійсними приватизації квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на квартиру в частині права власності ОСОБА_5, скасування державної реєстрації права власності на 1/5 частку квартири, яке стосується відповідача.

Позивачка зазначала, що згідно з розпорядженням № 319-р від 12.07.2010 р. органом приватизації Миколаївської міської ради їй та відповідачам було видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/5 частці за кожним.

На час здійснення приватизації паспорт ОСОБА_5 був недійсним, оскільки до нього не було вклеєно другого фото у звязку з досягненням 25- річного віку.

Таким чином, відповідно і приватизація однієї пятої цього житла та свідоцтва у відповідній частці являються недійсними.

Посилаючись на ці обставини та наявність у неї права на збільшення частки за рахунок ОСОБА_5, позивачка просила про задоволення позову.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 р. постановлено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позовних вимог, вважаючи, що суд не врахував всіх доказів і обставин, які свідчать про наявність підстав для визнання приватизації та відповідного свідоцтва частково недійсними.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України правовий статус майна та повязані з ним майнові права і обовязки визначаються законодавством, яке діяло на час набуття права власності на майно.

Право власності на майно набувається на підставах передбачених цивільним законодавством, а у випадках передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992 р. шляхом його приватизації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі Закон № 2482- XII) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства № 56 від 15 вересня 1992 року, встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

За змістом ст. 5 Закону № 2482- XII кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Норми цього закону не передбачають додаткової приватизації іншими співвласниками частки особи, щодо якої приватизація здійснена незаконно.

В цьому випадку усі особи, які зберігають право користування житлом мають право на його приватизацію повторно з дотриманням вимог закону, а способом захисту права у звязку з незаконною приватизацією, є визнання приватизації та виданного свідоцтва недійсними у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що сімя ОСОБА_6 у складі пятьох чоловік ( у тому числі позивачка, приватизували квартиру АДРЕСА_1 по 1/5 частці за кожним.) Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане на підставі розпорядження № 319-р від 12.07.2010 р. органу приватизації Миколаївської міської ради.

В матеріали справи відсутні відомості про те, що на час приватизації ОСОБА_5 чи будь-хто інший з членів цієї сімї не проживав у приватизованій квартирі чи з інших підстав втратив право користування нею та відповідно на цій підставі втратив право на приватизацію спірного житла.

Несвоєчасне вклеювання до паспорту одного з відповідачів фотокартки, що є ознакою порушення паспортного законодавства, не позбавляє цю особу права на приватизацію спірного житла та відповідно не може слугувати підставою недійсності приватизації, оскільки Закон № 2482- XII не містить такої правової підстави для відмови у приватизації.

Повно та всебічно дослідивши зазначені обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, суд прийшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно виходячи з того, що розпорядження органу приватизації та видане ним свідоцтво про приватизації спірної квартири законні права та інтереси позивачки не порушують.

Доводи апеляційної скарги про незаконність приватизації частки житла одним з відповідачів не заслуговують на увагу, оскільки формальне порушення одним з відповідачів вимог паспортного законодавства на час здійснення приватизації не позбавляє його права на набуття права власності на частку спірного житла в порядку його приватизації.

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 р. - залишити без зміни

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н..ОСОБА_9

ОСОБА_2