Справа № 444/2738/15 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2726/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Східницької селищної ради на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Східницької селищної ради до ОСОБА_5, з участю третьої особи Державної фінансової інспекції у Львівській області, про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця,-

встановила:

В листопаді 2011 року позивач Східницька селищна рада звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_5, з участю третьої особи Державної фінансової інспекції у Львівській області, про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця.

В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідач проводила будівництво ринку в АДРЕСА_1, при цьому не зверталася до Східницької селищної ради із заявою про укладення договору про пайову участь в розвитку інфраструктури населеного пункту, відтак до бюджету селищної ради не надійшла значна сума коштів. Зазначає, що з диспозиції ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що не укладення відповідного договору не позбавляє обов»язку замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та відповідно перерахувати (сплатити) кошти до місцевого бюджету. Покликається на частини 5, 8, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які регламентують строк укладення договору, строк визначення пайової участі, порядок визначення величини пайової участі, а також істотні умови договору про пайову участь. Відтак, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, з відповідача підлягає до стягнення 260000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні позовної заяви Східницької селищної ради до ОСОБА_5, з участю третьої особи Державної фінансової інспекції у Львівській області, про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача Східницької селищної ради, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування.

В апеляційній скарзі покликається на те, що подавши заяву про застосування строків позовної давності, з підстав оформлення 13.06.2012 року селищною радою права власності на нежитлову будівлю ринку АДРЕСА_1, відповідач не долучив рішення селищної ради, яким би надавався дозвіл на отримання права власності на зазначений об»єкт.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Зазначений порядок затверджений рішенням селищної ради від 12.01.2012 року № 235. Станом на дату затвердження Порядку відповідач ще не здав об»єкт будівництва в експлуатацію, відповідно був замовником в розумінні ст. 40 вказаного Закону.

Апелянт зазначає, що відповідач по справі здав об'єкт будівництва в експлуатацію 25.04.2012 року, що стверджується Декларацією про готовність об»єкта до експлуатації, при цьому до прийняття об'єкта в експлуатацію повинен був перерахувати до місцевого бюджету кошти для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, однак норма ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» вступила в силу тільки з 01 січня 2013 року, тому не може застосовуватись до відповідача по справі.

Стягнення коштів пайової участі за даним позовом проводиться селищною радою на підставі вимог Державної фінансової інспекції Львівської області, вказану вимогу селищна рада отримала листом № 08-13м/8421 від 28.10.2013 року, відтак вважають, що саме з цієї дати повинен починатися перебіг позовної давності.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання судової колегії оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що сторонами не заперечується факт відсутності укладеного між Східницькою селищною радою та відповідачем ОСОБА_5 договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, при цьому позивач з часу введення спірного об»єкту в експлуатацію не звертався з такого приводу до відповідача, а також 13 червня 2012 року прийняв рішення щодо надання дозволу на оформлення права власності на вказаний об»єкт.

В свою чергу, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрала чинності з 1 січня 2013 року, згідно підпункту 3 пункту 1 розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону, тому посилання позивача на таку норму як на підставу виникнення обов»язку замовника будівництва до прийняття об»єкта будівництва в експлуатацію перерахувати кошти до відповідного місцевого бюджету, є необґрунтованим.

Разом з цим, оскільки позивач звернувся суду зі спливом позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача, суд відмовив у задоволенні позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2010 року відповідачу ОСОБА_5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області надано дозвіл за № 2/13-10 на виконання підготовчих робіт до будівництва ринку на АДРЕСА_1 (а.с. 57).

З декларації про готовність об»єкта до експлуатації за № ЛВ3, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 25.04.2012 року вбачається, що будівництво вказаного вище об»єкту розпочалося 22.02.2011 року та завершилося у квітні 2012 року (а.с. 51-55).

Рішенням виконавчого комітету Східницької селищної ради від 13 червня 2012 року оформлено право власності за відповідачем ОСОБА_5 на нежитлову будівлю ринку на АДРЕСА_1 та видано відповідачу Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18 червня 2012 року (а.с. 59).

Колегія суддів звертає увагу на те, що 12 березня 2011 року набрав чинності Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до вимог ст. 40 зазначеного Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Частиною третьою названої статті встановлено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Проте, вказана норма Закону щодо способу пайової участі у розвитку інфраструктури набрала чинності лише 01 січня 2013 року.

Отже, на момент прийняття в експлуатацію ринку на АДРЕСА_1 25.04.2012 року зазначені вимоги Закону не набрали чинності, а тому відповідач не був зобов'язаний перераховувати кошти на пайову участь.

Встановивши, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 25 квітня 2012 року за № ЛВ 3, прийнято в експлуатацію будівлю загальною площею 2309,3 кв. м за адресою АДРЕСА_1, замовником якого за даною декларацією є відповідач ОСОБА_5 та те, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, при цьому положення ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» набрали чинності лише з 01.01.2013 року, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову.

Разом з тим, суд першої інстанції застосував як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог пропуск позивачем позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої подав заяву представник відповідача.

Однак, в порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК України поза увагою суду залишилося те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Разом з цим, відмова у позові як за пропуском строку позовної давності, так і через необґрунтованість позову, є взаємовиключними підставами, оскільки положення про позовну давність застосовуються лише до обґрунтованих позовів.

Згідно із роз»ясненнями, наведеними в абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, суд мав застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності лише у разі обґрунтованості позовних вимог Східницької сільської ради, відтак рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виключити із мотивувальної частини рішення покликання суду на пропуск позивачем Східницькою селищною радою позовної давності, як підставу для відмови у позові. Врешті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Східницької селищної ради - задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення покликання суду на пропуск позивачем Східницькою селищною радою позовної давності як підставу відмови у позові Східницької селищної ради до ОСОБА_5, з участю третьої особи, Державної фінансової інспекції у Львівській області, про стягнення коштів пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інфраструктури смт. Східниця.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин