Справа № 498/1472/15-ц
Номер провадження 2/498/36/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Рімашевської О.В.,

при секретарі судового засідання Правда Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Михайлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 17 січня 2012 року вона уклала з ТОВ «Авто Просто» угоду № 380603 про надання фінансових послуг по адмініструванню придбання автомобіля ВАЗ 210994 вартістю 64950,00 грн. у групах, підписала додатки № 1 та № 2 до неї. За умовами угоди позивачем сплачено щомісячні грошові внески на загальну суму 28402,16 грн.. Позивач вважає, що укладена угода суперечить нормам чинного законодавства та порушує її права як споживача. Вказує, що метою угоди є участь особи в системі придбання товарів у групах з метою придбання автомобіля. Система складається з учасників, об'єднаних у групу, які шляхом сплати щомісячних внесків акумулюють кошти для придбання автомобіля для кожного з них. За укладеною угодою вона зобовязалась сплачувати кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару. Відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак. Дії відповідача, які спрямовані на утворення та експлуатацію пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, вводять її, як споживача, в оману і є нечесною підприємницькою практикою. Наслідком спірної угоди є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими на думку позивача є, зокрема, умови угоди, які встановлюють жорсткий обовязок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Вказує, що із укладеної угоди та правил функціонування АвтоТак вбачається, що позивач зобовязався сплачувати кошти не за одержання автомобіля, а фактично за можливість придбання автомобіля, тобто не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару. Таке право надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів та їх коштів до системи придбання автомобіля у групі, яке залежить від розміру фонду групи та внесення коштів іншими членами системи, а також власного розсуду відповідача. ТОВ «Авто Просто» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що фактично є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак. Умови укладеного правочину вважає несправедливими, такими, що вводять позивача, як споживача, в оману і мають ознаки нечесної підприємницької практики, оскільки фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства. Вказує, що зміст оскаржуваної угоди суперечить положенням п.2 ч. 1, п. 7 ч.3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як здійснена з використанням нечесної підприємницької практики. Позивач також вважає, що правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). На час укладання оспорюваної угоди здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах входило до переліку фінансових послуг, встановленого ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 11-1 «адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» частину першу статті 4 доповнено згідно із Законом №3462-VІ від 2 червня 2011 року. Позивач вказує, що відповідно до ст. 216 ЦК України внесені ним кошти підлягають стягненню з відповідача. Посилаючись на наведене, позивач просить: визнати недійсною з моменту укладення угоду № 380603 про надання фінансових послуг по адмініструванню придбання автомобіля у групах, укладену 17.01.2012 року між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь сплачені на виконання угоди кошти в сумі 28402 гривні 16 копійок, поклавши на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі; додатково суду пояснила, що вона мала намір придбати автомобіль шляхом укладення кредитного договору з ПАТ «ПриватБанк», але замість відділення «Приват Банку» потрапила до офісу «Авто Просто», де їй також запропонували укласти договір на придбання автомобіля із ростроченням сплати суми вартості автомобіля. Позивач вказує, що вона потрапила під вплив консультанта, через що погодилась на укладення договору, відразу внесла вступний внесок в сумі 2700,00 грн., після чого їй видали текст угоди, з яким вона мала можливість ознайомитись. Позивач пояснила, що вона поверхнево прочитала угоду, добровільно підписала її, при цьому тиску на неї не вчиняли. Після підписання угоди один екземпляр угоди вона забрала додому, дома ще раз прочитала, до юриста з текстом угоди не зверталась, оскільки не бачила в цьому потреби. Позивач протягом року сплачувала внески, потім у неї погіршився стан здоров»я, погіршилось матеріальне становище і вона вирішила розірвати угоду, для чого у березні 2013 року направила відповідачу листа. Їй надіслали лист, в якому повідомили про порядок повернення суми чистих внесків. Але гроші вона не отримувала, останній раз з приводу повернення коштів дзвонила відповідачу в 2014 році. В суді підтвердила, що підставою розірвання угоди є погіршення її матеріального стану, також вказала, що угоду вона уклала під впливом обману, оскільки консультантом на неї оказувався психологічний вплив, також вона помилялась щодо умов договору, але в чому саме полягає помилка вона пояснити не змогла.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, поштою направив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, до суду надійшли письмові пояснення та заперечення, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що умови надання позивачу послуг на підставі угоди від 17 січня 2012 року та інформація про ці послуги викладені детально і ясно в угоді та в додатках до неї. Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, про що зазначено в ст. 10 Угоди. При укладенні угоди позивача не було введено в оману; укладена угода відповідає вимогам ст. 627 ЦК України. Також зазначив, що в угоді чітко прописана можливість її розірвання із поверненням коштів протягом семи днів з дня підписання угоди, чим позивач не скористалась. Зазначає, що ознаки пірамідальної схеми в діяльності «Авто Просто» відсутні. Предметом угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. За умовами угоди відповідач гарантує учаснику, який виконує передбачені угодою зобов»язання, надання права на отримання автомобіля. Учасник зобовязується отримати автомобіль за умови виконання зобовязань, встановлених угодою. Положеннями угоди не передбачено отримання позивачем будь-якої компенсації (винагороди), а ні за дії позивача, а ні за відмову від прав, а ні за залучення ним інших споживачів, а ні відшкодування витрат, або витрат позивача. За умовами угоди відповідач зобов»язується надавати послуги позивачу. ТОВ «Авто Просто» є адміністратором системи АвтоТак і надає фінансові послуги з адміністрування придбання фінансових активів для придбання автомобіля. Зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» щодо визначення фінансовими послугами послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, внесено 02 червня 2011 року. Даний Закон набув чинності 09 січня 2012 року. На виконання вимог Закону відповідачем отримано статус фінансової установи. Також послався на правову позицію ВСУ, яка обов»язкова для судів при розгляді аналогічних справ. В додаткових поясненнях представник відповідача обгрунтував правомірність дій відповідача на ринку надання фінансових послуг. ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України справа підсудна суду.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Під час судового розгляду судом неодноразово роз»яснювались позивачу її права на отримання правової допомоги, роз»яснювались обов»язки щодо необхідності доведення своїх позовних вимог. Позивач виявила бажання самостійно представляти свої інтереси в суді.

Судом встановлено, що 17 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду №380603 (а.с.66) та додатки до неї (а.с.24-27), предметом якої є надання учаснику послуг системи ОСОБА_2 ТАК, спрямованих на придбання автомобіля «ВАЗ 210994» вартістю 64950,00 грн.. На виконання умов Угоди ОСОБА_1 сплатила вступний внесок у розмірі 2704,32 грн. (а.с.29) та сплачувала щомісячні грошові внески на загальну суму 23601,92 грн..(а.с.18-22).

В ст. 1 укладеної між сторонами Угоди зазначено, що предметом угоди є надання учаснику послуг системи ОСОБА_3, спрямованих на придбання автомобіля. За ст. 2 угоди відповідач гарантував надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов»язань, передбачених угодою. В ст. 3 Угоди викладені обов»язки відповідача за угодою. За ст. 7, угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов»язань, передбачених угодою. У ст. 10 Угоди зазначено, що підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. В судовому засіданні позивачем був наданий оригінал угоди, позивач пояснила, що саме цю угоду вона підписала добровільно, тиску на неї не вчинялось.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Додатку № 2 до Угоди, учасник уповноважує ОСОБА_2 на організацію та адміністрування системи ОСОБА_3; в пункті роз»яснюється порядок функціонування системи придбання товарів у групах. П. 4.1 ст 4 Угоди передбачено, учасник, який належним чином виконує свої зобов»язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізм надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов»язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов»язання. Водночас відповідно до п. 8.1 ст. 8 ТОВ «Авто Просто» зобов»язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску». Згідно з п. 2.6. ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Можливість розірвання угоди з поверненням коштів протягом семи днів з моменту її підписання прописана в п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до угоди.

В Угоді передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє імя споживач зобовязаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля.

Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов»язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Угода містить положення про те, що учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Угоди, підтверджує свої права та обов»язки за угодою, те, що умови угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. В судовому засіданні позивач надала для дослідження суду оригінал укладеної угоди, підтвердила, що вона особисто та добровільно підписала угоду.

Крім угоди, порядок надання послуг та структура щомісячних платежів додатково роз»яснювались позивачу в інформації ТОВ «Авто Просто», яка надавалась позивачу (а.с.17) Факт отримання вказаної інформації позивач підтвердила в судовому засіданні.

Перевіривши посилання позивача на те, що укладення угоди було вчинене під впливом обману та помилки щодо суттєвих умов договору, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 204 ЦК україни презюмується правомірність правочину, тобто обов»язок доведення неправомірності правочину покладений на особу, яка заявляє про неправомірність укладеного правочину.

Відповідно до п. 19, 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В судовому засіданні позивач стверджувала, що уклала угоду під впливом помилки, але в чому саме полягає помилка, яких істотних умов договору вона стосується пояснити не змогла. Будь яких доказів на підтвердження наявності обману з боку відповідача при укладенні угоди не надала. Із пояснень позивача вбачається, що вона не зрозуміла тексту угоди, але це не є підставою для визнання угоди недійсною. Також суд приймає до уваги, що позивач не була позбавлена можливості отримання юридичної допомоги при підписанні угоди, мала на руках текст угоди, мала можливість протягом семи днів відмовитись від укладеної угоди, але вказані можливості не реалізувала.

Встановивши зазначені обставини, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною із підстав того, що угода укладена під впливом обману або помилки.

Перевіривши посилання на застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, про що зазначено у позові, суд дійшов до наступного.

Згідно положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суд приходить до висновку, що Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб»єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 проведений аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» на підставі якого зроблений висновок, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а)здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б)компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в)відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Зазначена правова позиція ВСУ відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Проаналізувавши текст укладеної між сторонами угоди можна зробити висновок, що посилання позивача на створення відповідачем «пірамідальної схеми» безпідставні, оскільки угода не передбачає отримання учасником будь якої грошової компенсації за залучення учасником до схеми інших осіб. Також змістом угоди спростовуються посилання позивача на те, що вона мала платити не за сам автомобіль, а за право на отримання автомобіля, оскільки аналіз структури щомісячних внесків учасника дозволяє зробити висновок, що частина коштів йшла на оплату вартості автомобіля (товара), частина на оплату постуг відповідача, частина на страхування автомобіля та життя учасника, та частина на формування фонду повернення коштів.

Також не знайшли свого підтвердження посилання позивача на відсутність в тексті угоди строку її дії, оскільки в ст. 7 Угоди прямо зазначено, що вона діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов»язань, передбачених угодою.

Перевіривши посилання позивача на те, що відповідач не мав права на здійснення фінансових послуг, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 року №3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п.11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 02.06.2011 року №3462-ІV, фінансові установи зобов»язані протягом одного року з дня набрання чинності цим законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону.

На виконання вимог зазначених нормативно правових актів, відповідач отримав свідоцтво Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.58) та Ліцензію Національної комісії на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (а.с.56).

Таким чином, ураховуючи той факт, що ТОВ «Авто Просто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності з надання фінансової послуги щодо придбання товарів у групах, така діяльність здійснюється Товариством легітимно, у тому числі й до введення Законом ліцензування такої діяльності.

За наявності встановлених обставин, дослідивши всі докази у їх сукупності, судом не встановлено підстав для визнання укладеної між сторонами угоди № 380603 від 17.02.2012 року недійсною та застосування реституції.

Відповідно до п. 4 ст. 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,15,60,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 215, 216, 229,230 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг », п. 3 Прикінцевих положень Закону України» № 3462-ІV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правочину недійсним, застосування реституції відмовити за необгрунтованістю вимог.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2016 року.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, через Великомихайлівський районний суд Одеської області.

Головуючий: О.В. Рімашевська