У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом кредитної спілки «Єдність» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою кредитної спілки «Єдність» на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року кредитна спілка «Єдність» (далі - КС «Єдність») звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 45863,74 грн.

Позов мотивовано тим, що 8 жовтня 2008 року між КС «Єдність» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 7000 грн. 8 жовтня 2008 року між КС «Єдність» та ОСОБА_8 укладено договір поруки, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати з відповідачем ОСОБА_7 за виконання умов кредитного договору. Боржник не сплатив борг за кредитом і станом на 1 березня 2015 року заборгованість становить 45863,74 грн, з яких: 4218,24 грн заборгованості за кредитом, 11645,50 грн несплачені відсотки, 30000 грн проценти згідно п.7.1 кредитного договору. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів в судовому порядку.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 45 863,74 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року рішення міського суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що останній платіж за кредитним договором від 8 жовтня 2009 року відповідач здійснив 17 вересня 2012 року у розмірі 400 грн. З позовом кредитна спілка звернулася до суду 31 березня 2015 року. Внесенням 17 вересня 2012 року відповідачем коштів у розмірі 400 грн свідчить про визнання ним боргу перед позивачем. За таких обставин позивач в межах передбаченого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку звернувся до суду за захистом свого порушеного права, тому наявна заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що до матеріалів справи не додано розрахунку заборгованості по кредитному договору, доказів проведення погашення кредиту ОСОБА_7 в 2012 році та первинних документів, зокрема квитанцій, виписок з особового рахунку, у зв'язку з чим неможливо перевірити правильність нарахування заборгованості по кредиту, процентах та пені. Позивач не надав доказів суду, які б підтверджували розмір заборгованості по кредиту, нарахування процентів за кредитом у розмірі 11645,50 грн та додаткових процентів в сумі 3000 грн. Крім того, задовольняючи вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника і поручителя, суд першої інстанції не врахував, що КС «Єдність» пред'явила вимогу до поручителя ОСОБА_8 поза межами встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, на відповідача ОСОБА_8, як поручителя, не може бути покладено обов'язок нести солідарну відповідальність із відповідачем ОСОБА_7 по кредитних зобов'язаннях останнього, оскільки позивач пред'явив вимогу відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необхідність дострокового повернення коштів до 23 січня 2009 року, строк виконання кредитного договору - 08 жовтня 2011 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 31 березня 2015 року, тобто з пропуском встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Позивач не довів наявності заборгованості по кредитному договору у вказаному розмірі - 45863,74 грн і не подав належних та допустимих доказів на її підтвердження.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Господарського суду Рівненської області від 13 червня 2012 року КС «Єдність» визнана банкрутом та введено процедуру ліквідації підприємства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 3 квітня 2013 року ліквідатором кредитної спілки «Єдність» призначено арбітражного керуючого Тихончука Л.Х.

8 жовтня 2008 року між КС «Єдність» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно умов якого КС «Єдність» надала ОСОБА_7 кредит в сумі 7000 грн на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 0,2% щоденно на фактичний залишок заборгованості на строк до 8 жовтня 2011 року.

Згідно п. 1.3.1 кредитного договору за користування кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування встановлюється щоденна відсоткова ставка в розмірі 0,200% на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Пунктом 7.1 цього ж договору визначено, що у разі погашення основного боргу пізніше терміну, визначеного у п.1.3.5 даного договору, позичальник додатково сплачує спілці проценти з розрахунку 1,5 процентів від суми простроченої заборгованості за основним боргом за кожний день прострочення (включаючи день сплати заборгованості).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаною кредитною угодою 08 жовтня 2008 року між КС «Єдність» та ОСОБА_8 укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником на всю суму заборгованості, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, індексу інфляції, відсотків річних.

Згідно Розділу 9 «Особливі умови» кредитного договору спілка самостійно веде облік і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до чинного законодавства та умов договору. У випадку наявності суперечок між сторонами в якості певних доказів невиконання зобов'язань позичальника, що мають пріоритетне значення, виписки про стан заборгованості позичальника, первинні документи (касові документи, платежі, тощо), дані балансу, надані спілкою і т.д., якщо позичальник не доведе недійсність наданих спілкою документів або не надасть інших доказів виконання зобов'язань

На підтвердження існування заборгованість за кредитом в сумі 45863,74 грн станом на 1 березня 2015 року позивач надав довідку-розрахунок №01-20/271 від 20 березня 2015 року, складену арбітражним керуючим КС «Єдність», згідно якої заборгованість за кредитом становить 45863,74 грн, з яких: 4218,24 грн - заборгованість за кредитом, 11645,50 грн - несплачені відсотки, 30000 грн - проценти згідно п.7.1 кредитного договору.

Крім того, позивачем було подано графік погашення кредиту.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості суд апеляційної інстанції не мотивував своїх висновків стосовно не прийняття вказаної довідки у якості доказу наявності заборгованості, не зазначив, якими доказами ця заборгованість спростовується, та обмежився посиланням на відсутність розрахунку по кредитному договору, первинних документів, доказів проведення погашення кредиту у 2012 році, зокрема квитанцій, виписок з особового рахунку. При цьому не перевірив доказів, якими позичальник спростовував наявність кредитної заборгованості у визначеному арбітражним керуючим розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, суд апеляційної інстанції належним чином не встановив розмір заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Також апеляційним судом не мотивовано висновків щодо припинення поруки ОСОБА_6 з урахуванням умов укладеного договору поруки та основного зобов'язання, не перевірено змісту направленої вимоги боржнику та поручителю, обставин щодо її отримання та виконання, а також доводів позивача, що строк закінчення договору визначається моментом повного погашення заборгованості боржника по кредитному договору.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд апеляційної інстанції вказаних вимог не виконав, ухвалене ним рішення не містить висновків щодо розрахунків стягнутої за договором позики суми.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, ухвалене ним рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Єдність» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська