Справа №592/7261/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1744/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Сумської міської ради про припинення права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, в якому посилалась на те, що під час перебування в шлюбу з ОСОБА_4 ними була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. 23 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано, між сторонами склались напружені стосунки та їх спільне проживання в спірній квартирі є неможливим.

Просила суд ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину вищевказаної квартири, визнати право власності за нею, а ОСОБА_4 зобов'язати прийняти 91 600 грн. в рахунок компенсації за спірне майно; виселити відповідача з вказаної квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що справа розглянута без проведення попереднього судового засідання, стороні позивача не надано часу для ознайомлення із запереченнями відповідача та позицією третьої особи, в зв'язку з чим позбавлена можливості підготуватися до розгляду справи та надати докази на підтвердження заявлених вимог. Вважає, що судом не встановлено, чи можливе спільне проживання сторін в одній квартирі без завдання істотної шкоди правам та інтересам дитини, та чи не створюватиме загрози для життя та здоров'я позивача. Зазначає також, що вартість частки в спірному майні відповідачу буде компенсовано, тому відсутні підстави вважати, що позбавлення права власності завдасть йому істотної шкоди, обов'язок доказування протилежного лежить саме на відповідачеві.

Заслухавши заперечення представника відповідача проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неможливість спільного з відповідачем користування квартирою, дійсної вартості спірного майна, а також те, що припинення прав на часту в майні не завдасть шкоди інтересам відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 09 серпня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8-9 ).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 25 листопада 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була придбана, кожним в рівних частинах, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 55,05 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., вартістю 183 200 грн. 00 коп. ( а.с. 10 ).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 12 ).

У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України, п. 2 ) ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону « Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2, 4, 7 та 11 до Конвенції » встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011 року « Справа « Андрій Руденко проти України » зазначив, що « Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне ».

В пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснено , що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав, визначених ст. 365 ЦК України для припинення права відповідача у спільній частковій власності є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та його сім'ї.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11 та від 02 червня 2014 року у справі №6-68цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 28 ). Згідно довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 23 серпня 2016 року, іншого житла на праві власності чи в користуванні у відповідача ОСОБА_4 не перебуває ( а.с. 25 ).

В період з травня 2015 року по липень 2016 року відповідач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України ( а.с. 26-27 ).

На даний час він постійно працює в м. Суми - газорізчиком заготівельного цеху №18 в ПАТ « Сумське НВО », за місцем роботи характеризується позитивно ( а.с. 29 ).

Таким чином, враховуючи те, що спірна квартира є єдиним житлом та постійним місцем проживання відповідача, відсутність за місцем реєстрації після розірвання шлюбу з позивачем була тимчасовою та пов'язана з проходженням військової служби, тому є підстави вважати, що припинення права на частку в майні завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4

Протилежного позивачем доведено не було.

Твердження ОСОБА_3 про те, що спільне проживання з відповідачем завдасть істотної шкоди інтересам малолітньої доньки та створюватиме загрозу її життю та здоров'ю не ґрунтуються на доказах та є лише припущеннями.

Неповнолітня донька сторін власником спірного квартири не являється, а питання захисту її невизнаних, оспорюваних чи порушених прав, свобод та інтересів, не є предметом судового розгляду. Даний спір виник щодо права на вищевказане нерухоме майно між його співвласниками, тому доводи апеляційної скарги про неможливості розгляду справи за відсутності представника органу опіки та піклування та відповідного висновку не заслуговує на увагу.

Слід зазначити також, що донька ОСОБА_7, в силу ст. 176 СК України має право на користування житлом, що перебуває у власності в обох із батьків. Доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні дитиною спірним житловим приміщенням суду надано не було.

Окрім того, частиною 2 статті 365 ЦК України встановлено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Позивачем в порушення вказаної норми не було внесено на депозитний рахунок суду вартість належної ОСОБА_4 1/2 частки спірної квартири, що також свідчить про відсутність підстав, визначених ст. 365 ЦК України, для припинення права відповідача на належне йому майно .

Щодо визначення вартості частки в спірному майні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В пункті п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок » від 04 жовтня 1991 року №7 роз'яснено, що розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вартості належної ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і долучену до апеляційної скарги ОСОБА_3 довідку про вартість майна від 30 вересня 2016 року, оскільки не доведено, що агентство нерухомості ПП « Бюро Аспект » є суб'єктом оціночної діяльності, а ОСОБА_6, який безпосередньою проводив дослідження, має повноваження оцінювача відповідно до вимог Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні ».

Слід зазначити також, що відповідності до приписів ст.. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалась на неможливість спільного проживання в спірній квартирі через протиправну поведінку відповідача, так як він вчиняв сварки та застосовував фізичну силу до неї. Однак, будь-яких доказів на підтвердження викладеного ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду позивачем надано не було. Клопотань про витребування таких доказів в порядку ст. 137 ЦПК України, від сторони позивача до інстанційних судів також не надходило.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відмова в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи призвело до невірного вирішення спору місцевим судом та порушення прав позивача на судовий захист.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -