АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

20 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерства інфраструктури України про стягнення безпідставно утриманих коштів, середнього заробітку за час затримки виплати належних сум, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Сидоренко Дарини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року та апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року про виправлення описки,

встановила:

20.01.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України») на свою користь утримані з його заробітної плати кошти за січень 2015 року в сумі 2 425,26 грн., компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 211,73 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум по день постановлення судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що працював на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України».

Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 27.02.2015 р. №67-к його було звільнено з вказаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва наказом відповідача від 28.12.2015 р. №462-к його було поновлено на роботі з 10.03.2015 року.

11.12.2015 р. він подав до загальної канцелярії відповідача лист, а 31.12.2015 р. - рапорт з проханням надати розрахунок нарахованих та виплачених йому сум за видами нарахувань, які були здійснені на день звільнення.

11.01.2016 р. він отримав лист з розрахунком, при ознайомленні з яким було встановлено, що з його заробітної плати відповідачем незаконно було утримано кошти, а саме оплата по окладу за січень 2015 р. у розмірі 2 425,26 грн. та компенсація невикористаної відпустки у розмірі 211,73 грн.

Посилаючись на вказані обставини та положення ч.1 ст.116, 117, 127 КЗпП України просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали цього суду від 10 серпня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто утримані з заробітної плати без належних підстав за січень 2015 року грошові кошти у сумі 2425 грн. 26 коп. та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 211 грн. 73 коп., а всього 2636 грн. 99 коп. , а також середній заробіток за час затримки за період з 10.03.2015 р. по 03.08.2016 р., 346 робочих днів, що становить 150 720 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку в сумі 150 720 грн. 50 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки за період з 10.03.2015 р. по 03.08.2016 р., 346 робочих днів, що становить суму 345 359 грн. 09 коп. Також просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для проведення заліку стягнутої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва суми за вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням позивача за період з 10.03.2015 р. по 24.12.2015 р. у розмірі 195 637,40 грн.

Зазначила, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку має іншу правову природу, ніж стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за своєю суттю є відповідальністю останнього. Кількість днів прострочення виплати заробітної плати з дати звільнення, зазначеної в судовому рішенні до дати стягнення заборгованості складає 347 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.03.2015 р. по 03.08.2016 р. повинен становити 346 358,05 грн.

Зазначила, що ухвала суду першої інстанції про виправлення описки постановлена без належного повідомлення сторони позивача про судове засідання, що свідчить про безумовне порушення судом норм процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі представник державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Сидоренко Д.О., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що з листа ДП «Укрсервіс Мінтрансу» від 11.03.2015 р. встановлено, що позивач був відсутній на роботі в приміщенні Міністерства інфраструктури України більше 3-х годин протягом робочого дня 26, 29 та 30 січня 2015 р. У зв`язку з цим було відкориговано табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. і позивачу за 26, 29 та 30 січня 2015 р. проставлено прогули. Оскільки заробітна плата за січень 2015 р. позивачу була нарахована з розрахунку 17 робочих днів, а відкоригована кількість робочих днів з урахуванням прогулів склала 14 робочих днів, відповідачем було проведено перерахунок заробітної плати, в результаті якого до утримання підлягала сума 2 425,26 грн. та відповідно компенсація невикористаної відпустки у розмірі 211, 73 грн.

Зазначила, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок Верховного Суду України від 27.04.2016 р. у справі №6-113 цс16 та не взято до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

В судовому засіданні представник позивача -ОСОБА_2 апеляційні скарги позивача підтримала та просила їх задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача просила відхилити.

Представник ДП «Адміністрація морських портів України» в судове засідання не заявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання належним чином обґрунтовано не було, а тому колегія суддів розцінила неявку вказаного представника, як неявку без поважної причини.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги на рішення суду підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача утримані з заробітної плати останнього грошові кошти у сумі 2425 грн. 26 коп. та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 211 грн. 73 коп., суд першої інстанції виходив з незаконності дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом №68-к 3-1 від 27.02.2015 р., до якого внесені зміни наказом №78-к 6-1 від 10.03.2015 р., ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 10.03.2015 р. за прогул без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до розрахункового листка за січень 2015 р. з заробітної плати позивача було здійснено відрахування оплати по окладу за 3 дні в сумі 2 425,26 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 211,73 грн. ( а.с. 16).

Заперечуючи проти вимог позивача у вказаній частині, відповідач посилався на те, що відповідно до звіту системи контролю доступу позивач був відсутній на робочому місці в приміщенні Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги, 14 більше 3-х годин протягом робочого дня 26, 29 та 30 січня 2015 року. У зв'язку з цим був відкоригований табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р., позивачу за 26, 29 та 30 січня 2015 року було проставлено прогули та проведено перерахунок заробітної плати.

Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України» з 10.03.2015 р. та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2015 р. по 24.12.2015 р. в сумі 195 637 грн. 40 коп.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що в період з 26 по 30 січня 2015 р. ОСОБА_1 перебував на навчанні, а тому був відсутній на роботі з поважних причин, тобто в даному разі не мав місце прогул (а.с. 113).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність дій відповідача щодо утримання частини виплаченої працівнику заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що утримання із заробітної плати позивача є не відрахуванням в розумінні ст. 127 КЗпП України, а поверненням надлишково виплаченої суми є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в іншій частині задоволених позовних вимог.

Так, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум, суд першої інстанції виходив з положень ст. 116, 117 КЗпП України та тієї обставини, що відповідач допустив порушення строків розрахунку при звільненні ОСОБА_1, що з урахуванням стягнутої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 150 720 грн. 50 коп. (346 358,05 грн. - 195 637,40 грн.).

При цьому судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 з часу прийняття його на роботу та до цього часу перебуває у трудових відносинах з ДП «Адміністрація морських портів України» та не має статусу звільненого працівника.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Разом з тим, відповідальність за затримку розрахунку, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, наступає у випадку невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача про необхідність врахування при вирішенні даного спору правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі №6-113 цс 16 від 27.04.2016 р., оскільки фактичні обставини справи в даних справах не є тотожними.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача про відсутність підстав для проведення заліку сум, стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року.

Разом з тим, правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, з огляду на обставину поновлення позивача на роботі, відсутні.

У зв'язку з скасуванням судового рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає зміні також рішення суду в частині стягнення судового збору шляхом зменшення суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави з 3479 грн. 96 коп. до 551 грн. 20 коп.

Ухвала суду першої інстанції про виправлення описки від 10 серпня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, без належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, є незаконною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу представника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Сидоренко Дарини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150 720 грн. 50 коп. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення судового збору змінити.

Зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в дохід держави, з 3479 грн. 96 коп. до 551 грн. 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року про виправлення описки скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12838/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.