Справа №: 398/2188/15-ц
"22" вересня 2016 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретарі Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Олександрійської міської ради про виселення,
28 квітня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приват Банк» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області до ОСОБА_1, яка діє від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Олександрійської міської ради про виселення.
У судове засідання представник позивача не зявився, але надав письмову заяву у якій просить розглянути справу у його відсутність та просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином.
Третя особа у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно п. 33.1. Іпотечного договору від 8.10.2016 року, предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1.
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29.05.2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково: у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» за кредитним договором від 08.10.2008 року №KGТ5GА станом на 09.08.2013 року в розмірі 23 323 долари США 34 центи США (що складає 186 353 грн. 48 коп.), яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 417 доларів США 87 центів США (що складає 59 268 грн. 78 коп.), заборгованість за відсотками у розмір 3 136 доларів США 63 центи США (що складає 25 061 грн. 67 коп.), заборгованість за комісією в розмірі 1 106 доларів США 84 центи США (що складає 8 843 грн. 65 коп.), неустойки (пені і штрафу) в розмірі 11 662 долари США 00 центів США (що складає 93 179 грн. 38 коп.), звернуто стягнення на однокімнатну квартиру, яка є предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №KGТ5GА від 08.10.2008 року, і знаходиться у місті Олександрії Кіровоградської області по проспекту Леніна, буд. 28/3, квартира №88, шляхом продажу вказаної квартири публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом), але не менше ніж 73 365 грн. 00 коп.; виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Станом на 28 квітня 2015 року (момент звернення до суду), ОСОБА_2 була неповнолітньою особою, а 25.12.2015 року їй виповнилося 18 років.

Згідно автоматичного розподілу дана справа перерозподілена у березні 2016 року.

Таким чином, відпали підстави щодо застосування норм Законодавства України, які захищають права неповнолітніх або малолітніх дітей.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК України, відповідно до ч. 2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2830цс15, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.

Отже, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Як видно із матеріалів справи, іпотечне житло: квартира АДРЕСА_2 була придбана за рахунок кредитних коштів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, так як позивач не конкретизував осіб, які підлягають виселенню, крім ОСОБА_2.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 109 ЖК України, ст. 575, 589 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2.

В інших позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у розмірі 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА