Єдиний унікальний номер 741/69/16
Провадження № 2/741/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 19 лютого 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Ганнівка в особі Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 18 серпня 2006 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок загальною площею 3,8352 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042184. Вона (позивач) є спадкоємцем майна померлого. ОСОБА_2 стверджувала, що перед смертю її батько тяжко хворів, вона (позивач) протягом останнього року його життя постійно проживала разом із батьком, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього. Нотаріус відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт постійного проживання її (позивача) із спадкодавцем на момент смерті документально не підтверджується, а також в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкові земельні ділянки.

ОСОБА_2 просила суд встановити факт постійного проживання разом із ОСОБА_3 на момент смерті останнього, а також визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 3,8352 га, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042184 та які належали померлому ОСОБА_3

В судове засідання позивач не зявилася, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві.

Представник Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, виконком сільради подав до суду довідку, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України 3 лютого 2016 року судом було направлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлення про те, що в провадженні суду знаходиться ця справа, та розяснено їм право заявити про свою участь у цій справі. ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заявили про свою участь у зазначеній справі, а тому суд розглядає справу без їх участі.

Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника відповідача.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що добре знали сімю ОСОБА_3, який був батьком заявника. На день смерті свого батька ОСОБА_2 постійно проживала разом із ним в с. Степове Носівського району Чернігівської області по вул. Шевченка, 11, доглядала його та вела спільне господарство.

В звязку із неявкою 19 лютого 2016 року в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

18 серпня 2006 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 20) вбачається, що ОСОБА_3 за життя склав заповіт.

З копії заповіту, посвідченого 29 вересня 1992 року в Ганнівській сільській раді Носівського району Чернігівської області, який зареєстрований за № 55 в реєстрі нотаріальних дій (а.с. 20), вбачається, що ОСОБА_3 усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповів ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як особи, визначені у заповіті, мають право на спадкування після смерті ОСОБА_3

З повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 38/01-16 від 27 січня 2016 року (а.с. 18) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 19), вбачається, що спадкова справа після померлого 18 серпня 2006 року ОСОБА_3 не заводилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Факт, який просить встановити позивач, підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4/02-31 від 4 січня 2016 року (а.с. 11) вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що ОСОБА_2 не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, а також в звязку з відсутністю документів, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 на момент його смерті, та правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 316 від 26 листопада 2015 року (а.с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення даного факту має для ОСОБА_2 юридичне значення, так як дозволяє їй належним чином реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на земельну ділянку площею 3,8352 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, які розташовані на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на яку на імя останнього був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042184, який був зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 160 від 25 листопада 2002 року, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області від 25 грудня 2015 року (а.с. 9).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, ОСОБА_2 успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_3 1/4 частину вищезазначеної земельної ділянки.

Враховуючи те, що інші спадкоємці за заповітом спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняли, то 3/4 частини спадкової земельної ділянки спадкуються ОСОБА_2 за законом, як спадкоємцем першої черги, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с. 6).

В судовому засіданні встановлено, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042184 втрачено, факт його втрати підтверджується оголошенням про втрату, яке було опубліковане у газеті «Носівські вісті» (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкову земельну ділянку також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст.ст. 213, 215, 256 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживала з ОСОБА_3, який помер 18 серпня 2006 року, в будинку № 11 по вул. Шевченка в с. Степове Носівського району Чернігівської області на час відкриття спадщини після смерті останнього.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 3,8352 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, яка розташована на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та на яку був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042184, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 160 від 25 листопада 2002 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 18 серпня 2006 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв