АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Домарєв О.В.
№22-ц/796/9390/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона є власницею 3/4 частин житлового будинку зі спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1, а третя особа ОСОБА_7 є власником 1/4 частини вказаного будинку та земельної ділянки.

На даний час у будинку зареєстровані, окрім неї, відповідачі ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною померлого ОСОБА_2, його син ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_6, 2009 року народження, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_3

У 1989 році ОСОБА_2 вселилась до спірного будинку як член сім'ї власника будинку ОСОБА_2, зареєстрована за вказаною адресою і до цього часу проживає у даному будинку, однак комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим існує значна заборгованість.

Відповідач ОСОБА_3 разом з малолітнім сином ОСОБА_6 хоч і зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, але за вказаною адресою не проживали та не проживають. Вони постійно проживають у будинку АДРЕСА_2 (за адресою реєстрації дружини відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4).

Факт проживання у будинку відповідача ОСОБА_2 та наявність в будинку зареєстрованих відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 створює перешкоди їй, як власниці цього будинку, на здійснення нею права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

- усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_6, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька, зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: . АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено повністю.

Усунуто перешкоди ОСОБА_5 в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_6, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька, зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: . АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким провадження в справі закрити.

Зазначають, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у рішенні, що вони з малолітньою дитиною втратили правом користування будинком АДРЕСА_1, тобто усім будинком, але позивачу належить тільки 3/4 частки будинку за заповітом, інша 1/4 частка належить третій особі ОСОБА_7

Крім того, будинок фактично не розділений між позивачем і третьою особою, а частки будинку ідеальні, а тому вони фактично не виселені з усього будинку.

Також, у рішенні суд вказав, що апелянти про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, однак про засідання, на якому проголошувалося рішення, вони не були повідомлені належним чином.

У судове засідання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується їх розписками про вручення їм повідомлень.

ОСОБА_2 та представник ОСОБА_2 -ОСОБА_9 не з'явилися в судове засідання, ОСОБА_9 повторно направив клопотання про відкладення розгляду справи.

У першому клопотанні про відкладення розгляду справи від 14.09.2016 року зазначив, що представник перебуває у відпустці з 29.06.2016 року по 02.07.2016 року.

Незважаючи про безпідставність такого клопотання, колегія суддів відклала розгляд справи та надала можливість ОСОБА_2 забезпечити явку свого представника в судове засідання з урахуванням того, що вона перебуває на реабілітаційному лікуванні після травми плеча.

19 жовтня 2016 року ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що ОСОБА_2 продовжує лікуватися в медичному закладі.

Колегія суддів за наявності таких даних та вимог закону не вбачає правових підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Треті особи направили суду заяви з проханням справи розглядати в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2014 року визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 3/4 частки, а за ОСОБА_7 на 1/4 частку житлового будинку з спорудами по АДРЕСА_1, площею 54,4 кв.м, літ «А», вбиральні літ «Б», погребу літ. «Д», споруди №1, 2, 3 (паркан, ворота, свердловина). (а.с. 5-10 т. 1)

Право власності ОСОБА_5 (3/4 частки) та ОСОБА_7 (1/4 частки) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копіями витягів №30706511 від 09.12.2014 року та №30706869 від 09.12.2014 року. (а.с. 11-12 т. 1)

Згідно відповіді №17/37 від 01.03.2016 року, наданої Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві на запит Дарницького районного суду м. Києва, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, внесений у талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_3, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована по АДРЕСА_3. (а.с. 200 т. 1)

Згідно із Висновком про результати розгляду звернення громадянина від 04.07.2015 року, затвердженого начальником Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Жаріков О.О., ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_1 одна, про що підтвердили сусіди. (а.с. 142 т. 1)

Крім того, даний факт підтверджується показами свідка ОСОБА_11, дільничного інспектора, допитаного в судовому засіданні, згідно яких у зв'язку із зверненням ОСОБА_5 щодо створення їй перешкод у користуванні спірним будинком з боку ОСОБА_2 у липні 2015 року здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, де була ОСОБА_2, яка пояснила, що проживає у вказаному будинку одна, її внук ОСОБА_6 разом з матір'ю ОСОБА_4 проживає за іншою адресою, а син ОСОБА_3 перебуває під вартою.

Статями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членом сім'ї якого вона є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року в справі №6-158цс14.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником 3/4 частки будинку АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (внесений у талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька ОСОБА_3) вселились до цього будинку як члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 та заповів свою частку будинку сестрі ОСОБА_5 - позивачу по справі.

Оскільки з припиненням права власності колишнього власника на спірний будинок втрачається й право користування ним у членів його сім'ї, тому ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 як члени сім'ї колишнього власника ОСОБА_2 втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання апелянтів, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши у рішенні, що вони з малолітньою дитиною втратили право користування будинком АДРЕСА_1, тобто усім будинком, так як позивачу належить тільки 3/4 частки будинку за заповітом, інша 1/4 частка належить третій особі ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_5, як власник частини майна, має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, ОСОБА_7 подала заяву до суду першої інстанції, в якій зазначила, що позов ОСОБА_5 підтримує, просить задовольнити його в повному обсязі. (а.с. 46 т. 1)

Доводи апелянтів відносно того, що у рішенні суд безпідставно вказав, що апелянти про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, оскільки про засідання, на якому проголошувалося рішення, вони не були повідомлені належним чином, не заслуговують на увагу та спростовуються журналом судового засідання від 15.04.2016 року і розпискою. (а.с. 25-28 т. 2).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду у даній справі про захист порушеного права власника частини будинку в заявлений позивачем спосіб, оскільки позивач у такий спосіб доводила, що члени сім'ї колишнього власника втратили право користуванням цим житлом з втратою права власності самим власником. При цьому позивач обрала саме такий спосіб захисту свого права власності, що не суперечить статтям 391, 16 ЦК України.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва