Єдиний унікальний номер 235/4891/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1822/2016
Головуючий у 1 інстанції Данилів С.В.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В Жданової В.С.,

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року, позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з професійним захворюванням 35000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним рішенням не погодилося Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське », та подало апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи скаргу тим, що на теперішній час в Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а також механізм компенсації моральної шкоди. Крім того, апелянт не згоден з розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду її розрахунку, не надав суду медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем негативних проявів стану його здоров'я.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у період з 01 грудня 1997 року до 23 вересня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 6-7).

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті, ОСОБА_2 отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 10 липня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого, вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони складала 196,8 мг/м.куб. (ПДК 2 мг/м.куб.) в продовж 84,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці, при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба - 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу - 89,0 Вт (ПДР - 45 Вт) (а.с. 18-19).

Через вказані пошкодження здоров'я, позивачу встановлено діагноз: « Пневмоконіоз (q/q; 3/3; рі; hі), ЛН І-ІІ ст.(першого-другого ст. ) - захворювання професійне, встановлене вперше J60X. Хронічно попериково-крижова радикулопатія, в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлене вперше ».

Згідно довідки МСЕК, серії 10 ААВ № 517902 від 10 вересня 2014 року, ОСОБА_2 було первинно встановлено третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання, строком до 01 жовтня 2015 року.(а.с. 8).

Згідно довідки МСЕК, серії АБ № 0039282 від 12 серпня 2015 року, позивач пройшов переогляд, та йому було встановлено втрату професійної працездатності - 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні та 3 групу інвалідності з 04 серпня 2015 року по 01 вересня 2016 року (а.с. 8).

Згідно довідки МСЕК, серії АВ № 0605100 від 20 липня 2016 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках , серії АВБ № 0044885 від 20 липня 2016 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, та встановлено втрату професійної працездатності - 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно - курортному лікуванні (а.с. 9).

Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійних захворювань.

З медичних висновків центрально-експертної комісії № 19/402 від 26 травня 2015 року, № 24/660 від 29 червня 2016 року вбачається, що професійні захворювання у ОСОБА_2. спричинили такі фактори, як фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулубу, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с.12, 16).

Суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди з відповідача. При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоров'я позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в зв'язку з професійним захворюванням, втрачена на 65%, інвалідність встановлено безстроково, та стягнув на його користь суму 35 000 грн., вважаючи її справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду .

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів, відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У п. п.2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування, безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_2 у період з 01 грудня 1997 року до 23 вересня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію.

Під час роботи в шахті, ОСОБА_2 отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 10 липня 2015 року.

Згідно довідки МСЕК, серії 10 ААВ № 517902 від 10 вересня 2014 року, ОСОБА_2 було первинно встановлено третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання, строком до 01 жовтня 2015 року.

Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0039282 від 12 серпня 2015 року, позивач пройшов переогляд, та йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% по професійним захворюванням.

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0605100 від 20 липня 2016 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках , серії АВБ № 0044885 від 20 липня 2016 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, та встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно - курортному лікуванні.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що саме в період роботи у відповідача були порушені права позивача на безпечні і здорові умови праці, тому відповідач відповідно до діючого законодавства, повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, перебування останнього на лікуванні, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлення втрати працездатності, що свідчить про порушення у зв'язку з цим нормального укладу життя і обґрунтовано, при встановленні 65% втрати працездатності вперше, визначив таке відшкодування у розмірі 35 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське » відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: О.В.Осипчук

В.С. Жданова