ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6738/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретаря Пахольченко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 08.08.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики від 03.06.2014 року у загальному розмірі 31788,30 грн., посилаючись на те, що за договором позики від 03.06.2014 року відповідач отримав від неї (позивачки) грошові кошти у сумі 20000,00 грн., про що відповідачем було власноруч складено розписку від 03.06.2014 року, які він повинен був повернути не пізніше 31.08.2014 року, але своє зобов»язання він виконав лише частково, повернувши 17.11.2014 року 500,00 грн. та 12.12.2014 року - 1000,00 грн., після чого на вимоги позивачки щодо повернення грошових коштів не реагує, залишок суми боргу у розмірі 18500,00 грн. відповідач не повертає по теперішній час, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її (позивачки) користь: основну суму боргу 18500,00 грн.; 3% річних за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року - 1017,25 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року - 12271,05 грн., а всього - 31788,30 грн. (за розрахунками позивачки).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: як стверджує позивачка ОСОБА_2, згідно договору позики від 03.06.2014 року ОСОБА_3 (відповідач) отримав в борг від ОСОБА_2 (позивачки) грошові кошти у розмірі 20000,00 грн., згідно якого Позичальник (відповідач) зобов"язався повернути зазначену суму боргу не пізніше 31.08.2014 року, про що відповідачем було написано власноруч розписку від 03.06.2014 року, що підтверджується копією розписки (а.с.6).

Оригінал розписки від 03.06.2014 року на суму 20000,00 грн. зберігається у позивачки

ОСОБА_2 та наданий позивачкою в судовому засіданні для огляду суду.

Як стверджує позивачка, відповідач частково виконав зобов»язання щодо повернення суми боргу, повернувши позивачці 17.11.2014 року 500,00 грн. та 12.12.2014 року - 1000,00 грн., тобто сума неповерненої суми боргу становить 18500,00 грн.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві суми боргу, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст.1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Як стверджує позивачка ОСОБА_2, сума боргу у розмірі 18500,00 грн. згідно договору позики від 03.06.2014 року відповідачем не повернена позивачці по теперішній час.

Будь-яких заперечень по суті позову відповідачем ОСОБА_3 судові не надано.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що сума боргу за договором позики від 03.06.2014 року, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 у розмірі 18500,00 грн. (в об»ємі підтриманих позовних вимог позивачкою).

Також, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню: 3% річних від суми боргу за період прострочення виконання зобов»язання (з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року - за 669 дн.), що становить (18500,00 х 0,03 х 669 дн.) : 365 = 1017,24 грн.; а також інфляційні втрати за період з 01.09.2014 року по 01.07.2016 року, що з урахуванням офіційних статистичних даних (за 09.2014 р. - 102,9%; 10.2014 - 102,4%, 11.2014 - 101,9%, 12.2014 - 103,0%, за 2015 рік - 143,3%, за 01.2016 - 100,9%, 03.2016 - 101,0%, 04.2016 - 103,5%, 05.2016 - 100,1%), становить (18500,00 х 0,67) = 12395,00 грн.

Отже, суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 (18500,00 + 1017,24 + 12395,00) = 31912,24 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на публікацію у пресі повідомлення про виклик відповідача в суд - у розмірі 420,00 грн., а всього - 971,20 грн.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 549, 611, 625, 1046-1048, 1049 ч.1, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) 31912 грн. 24 коп., судові витрати в сумі 971 грн. 20 коп., а всього - 32883 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят три) грн. 44 коп.

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення або з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Парамонов М.Л.