РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності посилаючись на те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27 травня 2008 року укладено договір дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач вважає, що зазначена угода дарування приховує укладений під час шлюбу договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку яка є спільною сумісною власністю та їй належить ? частина зазначеної ділянки. Відповідачу ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці. У добровільному порядку відповідач відмовляється поділити спільне майно через це позивач вважає, що порушенні її законні права та інтереси.

В судовому засіданні представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні 15 січня 2016 року відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що дійсно 27 травня 2008 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу земельної ділянки та отримано кошти проте, пояснити у якому розмірі та чим підтверджується пояснити не змогла та доказів не представила.

Відповідач ОСОБА_4 направив до суду заперечення на позовну заяву зазначивши, що земельна ділянка була йому подарована під час проживання у шлюбі тому поділу не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 який перебував на той час у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 укладено договір дарування за яким ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га в с. Олешин вул. Островського,16.

У договорі дарування визначено, що договір сторонами прочитано, його зміст зрозумілий, відповідає їх волі та підписано особисто ними.

Рішенням виконавчого комітету Олешинської сільської ради №17 від 26 березня 2009 року було надано дозвіл про надання будівельного паспорта на будівництво житлового будинку та господарських споруд в с. Олешин по вул. Островського, 16.

Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, розірвано.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Суд вважає, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, оскільки останні крім власних пояснень ніяких доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, суду не надали.

Суд неодноразово роз'яснював представнику позивача з їх сторони наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, крім того роз'яснював їх обов'язок надати докази на обґрунтування своєї правової позиції. Останні належних та переконливих доказів суду в обґрунтування позовних вимог суду, не надали.

Позовні вимоги позивача спростовуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні та знаходяться в матеріалах справи, а саме належним чином завіреними матеріалами нотаріальної справи щодо укладення договору дарування.

Враховуючи докази надані сторонами судом не встановлено факту щодо обставин, що мають істотне значення під час укладання договору дарування, а саме, що укладений правочин не відповідав волевиявленню їх учасників та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів які б вказували на порушення законних інтересів позивача також, зазначених порушень не встановлено судом тому суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 214-218 ЦПК України, ст..ст.202, 203, 235 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 20 лютого 2016 року.

Суддя С. Стефанишин