АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/630/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування при Уманській міській раді про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 11.03.2005 року по 09.04.2013 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_7 Рішенням Уманського міськрайонного суду від 09.04.2012 року шлюб між ними розірваний. Від шлюбу у них є донька: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з ним та його батьками за адресою: АДРЕСА_1. Колишня дружина проживає разом із цивільним чоловіком та своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Донька ОСОБА_9, відноситься більш прихильніше до позивача та бажає проживати разом з ним та його батьками за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вважає, що вирішення даного питання саме так, як того бажає його донька цілком можливо та логічно. За даною адресою проживають батьки позивача, які є бабусею та дідусем ОСОБА_9 При цьому є всі необхідні умови для здорового психологічного та фізичного розвитку дитини, а саме: наявна 4-х кімнатна квартира жилою площею 96 м2 з ізольованою кімнатою для дитини, наявне підключення до глобальної мережі інтернет. Разом з тим позивач завжди відносився відповідально до своїх батьківських обов'язків, має стабільний дохід, так як є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу на даний час, спиртними напоями він не зловживає та позитивно характеризується по службі, має грамоти та заохочення.

ОСОБА_7 проживає окремо від дитини в м. Умані разом з цивільним чоловіком та своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_2 і в подальшому планує виїхати на постійне місце проживання за кордон. Мати відповідачки є похилого віку та потребує стороннього догляду. Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із донькою і готовий із свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Просить суд визначити місце проживання його доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши учасників процесу, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213,214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до такого висновку з тих підстав, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав і яких саме, надані в ксерокопіях письмові документи не є доказами в розумінні ст. 64 ЦПК України, а викладені обставини позивачем не були доведені.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 09.04.2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірваний.

Після розірвання шлюбу неповнолітня дочка ОСОБА_9 проживає з позивачем ОСОБА_6

Факт проживання дитини після розірвання шлюбу саме з ОСОБА_6 мати дитини не заперечує та підтвердила в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст. 15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд повинен виходити з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків (ст.141СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини, принципу Декларації та вимог положень ч.2 ст.160, ст. 161 Сімейного кодексу України.

При цьому суд має виходити лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути преорітетом у спорі.

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спору щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В ході розгляду заяви ОСОБА_6, службою у справах дітей Уманської міської ради було встановлено, що після розлучення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_1, тобто разом з батьком. За час проживання ОСОБА_9 з батьком, вона відвідує навчально - виховний комплекс № 1 «ДНЗ - загальноосвітній навчальний заклад І - ступеня». Батько піклується про доньку, постійно відвідує виховний заклад, де навчається донька, займається її вихованням, забезпечує всім необхідним для нормального розвитку дитини. ОСОБА_7 проживає окремо від дитини в АДРЕСА_2 спільно з співмешканцем. В розмові з ОСОБА_7 працівниками служби у справах дітей Уманської міської ради було встановлено, що вона не заперечує проти того, щоб її донька проживала разом з батьком.

З метою захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_9 службою у справах дітей Уманської міської ради було зроблено висновок про те, що місцем проживання дитини необхідно визначити з батьком ОСОБА_6 /а.с. 6/.

В ході розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_7 пояснила, що вона не заперечує щоб дитина проживала з батьком. Однак вона з співмешканцем найближчим часом має намір виїхати на проживання за кордон, а тому хоче щоб дитина проживала з її матір»ю, якій виповнилося 75 років. При цьому вказує на те, що так їй буде спокійніше. Однак остання не змогла пояснити суду в чиїх саме інтересах вона діє наполягаючи на проживанні неповнолітньої дитини з її матір»ю, в інтересах дитини чи інтересах своєї матері, яка має похилий вік.

Приймаючи до уваги, що неповнолітня дитини з віку 1 рік і 2 місяці постійно проживає з батьком, який відповідно до висновку служби у справах дітей Уманської міської ради, повністю забезпечує її розвиток та виховання, а також приймаючи до уваги наміри відповідачки, яка не має на меті проживати разом із дочкою, виходячи із інтересів самої дитини, колегія суддів вважає за доцільне визначити місце проживання для малолітньої доньки сторін, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її батьком.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, є обґрунтованими та свідчать про незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не правильно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, не правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування при Уманській міській раді про визначення місця проживання дитини - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_6 в АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :