Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/4112/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) звернувся до суду з цим позовом.

Зазначав, що відповідно до укладеного договору від 19.09.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зобов'язання належним чином відповідач не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 30.09.2015 року становить 24488,59 грн. та складається з наступного:

15286,33 грн. - заборгованість за кредитом;

7559,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

штрафи: 500 грн. - фіксована частина та 1142,31 грн. - процентна складова.

За наведених обставин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 24488,59 грн. та судові витрати.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 19.09.2011 року в сумі 24488, 59 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що вона ніяких документів крім анкети - заяви не підписувала, з Умовами та Правилами надання банківських послуг ніхто її не ознайомлював. Відтак, посилання позивача та суду на зазначені Умови та Правила, як доказ, не є можливим.

Разом з тим вказує, що термін дії картки не закінчився, а тому відсутні підстави для пред'явлення позову та його задоволення.

Також вказує, що Банком безпідставно в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами з 30% до 42%, що є порушенням істотних умов договору.

Крім того, в анкеті - заяві Банк безпідставно змінив текст в частині розміру отриманої нею зарплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19.09.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредитні кошти в строки визначені умовами договору та сплатити відсотки.

Про укладення договору між сторонами свідчить заява ОСОБА_1 від 19.09.2011 року, у якій вона зазначила, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7 - 33).

Належним чином умови договору ОСОБА_1 не виконувала, внаслідок чого станом на 30.09.2015 року утворилась заборгованість, яка становить 24488,59 грн. та складається з наступного:

15286,33 грн. - заборгованість за кредитом;

7559,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

штрафи: 500 грн. - фіксована частина та 1142,31 грн. - процентна складова.

Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем згідно до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів, з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростована, будь-яких клопотань з цього приводу, зокрема і про проведення відповідної експертизи стороною відповідача не заявлено.

Відтак, відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі і наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредиту, що утворилася станом на 30.09.2015 року.

Доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі про те, що долучені до справи Умови та Правила не можуть слугувати доказом при вирішенні спору з посиланням на те, що вона з ними не була ознайомлена, є безпідставними, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими доказами. Водночас, як свідчить зміст анкети - заяви, ОСОБА_1 зазначила протилежне, а саме, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. З Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані в письмовому вигляді, вона ознайомлена та з ними згідна (а.с.7).

Правовий висновок з цього приводу зроблений у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6 -16цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Не є обгрунтованими і доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для пред'явлення позову та його задоволення, а також про безпідставне збільшення Банком розміру процентної ставки за користування кредитними коштами з посиланням на те, що термін дії картки та договору не закінчився, оскільки умови дострокового повернення кредиту, зміна розміру відсоткової ставки тощо урегульовані Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, які складають між відповідачем та Банком договір про надання банківських послуг, та які остання зобов'язалася виконувати (а.с.7 - 33).

Належним чином оцінивши наявні у справі докази (ст.212 ЦПК), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд першої інстанції обгрунтованого визнав, що ОСОБА_1 істотно порушила умови договору, зокрема односторонньо відмовилася від взятого на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту та з врахуванням вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зробив правильний висновок про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Проте, вирішуючи позов та стягуючи штрафи, а саме 500 грн. - фіксована частина та 1142,31 грн. - процентна складова суд першої інстанції не врахував наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Тобто, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання, зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобов'язань.

Отже, вбачається, що вказані штрафи є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Відтак, підстав для стягнення штрафу у розмірі 1142,31 грн., як процентної складової у суду не було.

Тому оскаржуване рішення суду в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню, слід змінити, а саме зменшити розмір стягнення заборгованості за кредитним договором з 24488 грн.59 коп. до 23346 грн.28 коп.

Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача є частково обгрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

В решті оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 березня 2016 року змінити.

Зменшити розмір стягнення заборгованості за кредитним договором з 24488грн.59 коп. до 23346 грн.28 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді