АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8075/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/571/К/16 суддя Шестакової З.С.
Категорія - 5 (ІІ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Дніпрянка" про визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Дніпрянка» про визнання майна спільною сумісною власністю.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачеві, у звязку з невиконанням вимог ухвали того ж суду від 23 листопада 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, поставила питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом висунуто до її позовної заяви вимоги, які не передбачено ст. 119 ЦПК України. Так, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що позивачем не вказано ціну позову. Проте, ОСОБА_1 вважає, що ціна позову може бути вказана лише в позовах про стягнення коштів, при цьому таких вимог нею не висувалось. Також, ОСОБА_1 вважає безпідставною вимогу суду щодо надання позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог, оскільки надання доказів можливе і на наступних стадіях судового процесу, при цьому суди не вправі залишати позови без руху та повертати їх заявнику з причини відсутності доказів при поданні позову до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали про залишення позову без руху від 23 листопада 2015 року.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до норм діючого цивільно-процесуального законодавства, позовна заява подається до суду в письмовій формі і повинна відповідати вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України щодо змісту, а також щодо сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху послугували не зазначення ціни позову, відсутність доказів, що підтверджують кожну обставину справи, невідповідність позовних вимог змісту позовної заяви, відсутність посилань позивача на норми права, на підставі яких на думку позивача необхідно вирішити даний спір.

У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином, із зауваженням суду стосовно надання позивачем доказів до відкриття провадження колегія суддів не погоджується, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях розгляду справи.

Також не можна погодитись із зауваженням суду щодо відсутності посилань позивача на норми права, на підставі яких слід вирішувати заявлений спір, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення сам вирішує питання щодо правових норм, які підлягають застосуванню до виниклих правовідносин.

Зауваження суду щодо не зазначення ОСОБА_1 ціни позову, колегія суддів вважає помилковими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Зокрема при первинному поданні позову ОСОБА_1 визначила ціну позову вартістю 160000,00 грн.

При цьому, згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 16 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Однак, залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув й предявив до її змісту вимоги, які не передбачені ст.ст. 119, 120 ЦПК України, визнавши неподаною позовну заяву без достатніх на те правових підстав.

Між тим, частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає що судом першої інстанції порушено порядок, встановлений процесуальним законодавством для прийняття позовної заяви, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі ст.311 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2015 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Дніпрянка" про визнання майна спільною сумісною власністю направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: Л.В. Митрофанова

ОСОБА_2