Номер провадження: 22-ц/785/2399/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

при секретарі Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2015 року банк звернувся до суду із зазначеним позовом.

На обґрунтування позову зазначив, що 12 липня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язалась у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобовязання за кредитним договором та не дотримується терміну повернення наданого їй кредиту, внаслідок чого станом на 15 квітня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 21868,12 грн., яка складається з:

-заборгованості за кредитом 2458,35 грн.;

-заборгованість по процентам за користування кредитом 17892,24 грн.;

-штрафу (процентна складова) 1017,53 грн.;

-штрафу (фіксована частина) 500 грн.;

позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість (а.с. 2-5).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_2 про час, дату та місце проведення судового засідання сповіщена належним чином, однак своїм правом на участь у розгляді апеляційної скарги не скористалась та у судове засідання не зявилась (а.с. 85).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.64-68).

Заслухавши суддю-доповідача, представника банка, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись неможливо з огляду на наступне.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що 12 липня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання сплачувати заборгованість за кредитом щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, вказаного на картці.

У розділі 2 ''Терміни і поняття'' Умов та правил надання банківських надано визначення поняттям платіжна картка та Договір надання банківських послуг, а саме:

платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором.

договір про надання банківських послуг - форма договору, який укладається між банком та держателем платіжної картки.

Згідно п.п. 3.1, 3.4 Умов для надання послуг банк банк відкриває клієнту картрахунки, надає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Клієнт або його довірена особа використовують платіжні картки в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів у касах банків, фінансових установ, через банкомати, та здійснення інших операцій, передбачених угодами сторін та законодавством України.

Відповідно до довідки та витягу з єдиної бази клієнтів ПАТ КБ ПриватБанк в ПК Промінь, які надані представником позивача до суду апеляційної інстанції, вбачається що строк дії картки №122359, яка була видана відповідачу ОСОБА_2 на виконання умов договору № б/н від 12 липня 2006 року встановлений до 31 липня 2008 року. Зазначене відповідачкою не спростоване. Інші дані про строк дії картки №122359 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг банк має право за власним рішенням в односторонньому порядку змінювати розмір наданого на платіжну картку кредитного ліміту, без попереднього повідомлення клієнта.

З наявної в матеріалах справи Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, а також виписки про руху коштів відповідачки ОСОБА_2, з урахуванням пояснень представника позивача встановлено, що 12 липня 2006 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт в 4000,00 грн.; 16 грудня 2008 року кредитний ліміт збільшений банком та встановлений на рівні 5100,00 грн.; 15 січня 2009 року кредитний ліміт знижений до 2458,35 грн., в подальшому зміни кредитного ліміту не відбувалися.

Також з вищевказаної виписки вбачається, що відповідачка 12 липня 2006 року отримала з картки № 122359 грошові кошти через банкомат № 3932 у м. Котовську та частково здійснювала погашення заборгованості за цією карткою на загальну суму 3076,00 грн.. Останнє погашення заборгованості відбулося 06 червня 2007 року у сумі 837 грн. Надалі кредит не погашався. 05 листопада 2015 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 26**48 на суму 310,37 грн. Загальна сума сплаченого кредиту складає 3386,37 грн.

Згідно ст. 11 ЦК цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з аналізу вказаних норм за своєю правовою природою договір завжди є правочином.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. ст. 526, 527 ч.1, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачка не надала до суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову в частині не укладання нею договору № б/н від 12 липня 2006 року.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку що договір № б/н від 12 липян 2006 року є укладеним, складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція ВСУ викладена у постанові по справі №167цс14 від 12 листопада 2014 р.).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з аналізу вказаних норм, проценти по кредитному договору за своєю правовою природою є основним зобов'язанням.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Такої ж думки притримується Верховний суд України, яка викладена в постанові у справі № 6-37цс15 від 01 квітня 2015 року.

Дія картки закінчилась 31 липня 2008 року, з позовом до суду банк звернувся 22 червня 2015 року. Отже підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами нарахованими в межах останніх трьох років, якій передували зверненню банка до суду з цим позовом, тане підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами, право на отримання яких виникло у позивача до 22 червня 2012 року, оскільки позивач пропустив загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання прийнятих на себе зобов'язань по поверненню отриманого кредиту, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 22 червня 2012 року по 15 квітня 2015 року (дата розрахунку заборгованості) 6437,70 грн.

Також підлягає стягненню з відповідачки штраф. Штраф нарахований банком на дату складання позову та його розмір визначається відповідно від суми позову, у зв'язку з чим суд вважає, що строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу не пропущений. Отже, підлягає стягненню: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 321,89 грн. (заборгованість за процентами 6437,70 грн. *5%).

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини п'ятої статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору зменшені до мінімальної ставки пропорційно до задоволених вимог в розмірі 121,80 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір у розмірі 121,80 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 243,60 грн.

Враховуючи наведене апеляційна скарга, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2006 року у загальній сумі 7259,59 грн., з яких:

-заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 22 червня 2012 року по 15 квітня 2015 року 6437,70 грн.;

-штраф (фіксована частина) 500 грн.:

-штраф (процентна складова) 321,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення колегії суддів набирає чинності з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4