Провадження № 2/522/2437/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ПОМЕРАНЧ» про визнання недійсним договору та повернення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.10.2015 року звернувся до Приморського суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «ПОМЕРАНЧ» про визнання недійсним споживчого договору купівлі-продажу товарів за видатковою накладною №ОБ00005869 від 25.05.2015 р. та стягнення коштів у розмірі 1800,00 грн.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року позивач заявив клопотання та подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення коштів у розмірі 1800,00 грн.

Ухвалою суду від 10 лютого 2016 року заява ОСОБА_1 задоволена.

Позовні вимоги стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу товарів за видатковою накладною № ОБ00005869 від 25.05.2015 р. обґрунтовує наступним:

Позивач 25 травня 2015 року через торгівельну мережу «Цитрус» у ТОВ «Померанч» придбав мобільний телефон MX4Pro32GBGreyMeizuSN та товари, що були додані до нього, як сукупні, що вказано у видатковій накладній №ОБ00005869 від 25.05.2015 р., скориставшись при цьому послугою «Миттєва розстрочка». Після оформлення покупки, уважно прочитавши виданий йому чек, виявив, що щомісячний платіж складає не 700,00 грн., як було йому повідомлено під час оформлення покупки, а 911,40 грн., що його не влаштовувало. Звернувшись на наступний день до продавця із заявою про повернення товару він оформив повернення товару та отримав частину сплачених коштів. Вважає, що зазначений правочин має бути визнаний недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, мотивуючи свої вимоги також порушенням відповідачем зобов'язань, передбачених нормами Закону України "Про захист прав споживачів".

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та просив суд визнати споживчий договір купівлі-продажу товарів за видатковою накладною №ОБ00005869 від 25.05.2015 р. недійсним.

Представники Відповідача ТОВ «Померанч» в судовому засіданні позов не визнали та підтримали письмові заперечення.. З письмових пояснень та заперечення, наданих суду його представником ОСОБА_2, що діяла на підставі довіреності, вбачається, що позивач придбав товар у кредит, крім того товар був застрахований, а на момент укладання договору купівлі-продажу позивачем він був повідомлений належним чином про умови надання пакету послуг про що свідчить його підпис на відповідному сертифікаті та був згоден з умовами кредитування. Посилаючись на положення ст. ст. 202-205 ЦК України, представник відповідача заперечує проти позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

25 травня 2015 року через торгівельну мережу «Цитрус» позивач придбав у ТОВ «Померанч» мобільний телефон MX4Pro32GBGreyMeizuSN та товари, що були додані до нього, як сукупні, що вказано у видатковій накладній №ОБ00005869 від 25.05.2015 р., скориставшись при цьому послугою «Миттєва розстрочка».

Перелік товарів вказаний у товарному чеку №2794 від 25.05.2015 р. (а.с. 3) та видатковій накладній №ОБ00005869 від 25.05.2015 р., (а.с. 5). Послуга «Миттєва розстрочка», яка була надана позивачу ОСОБА_3 на 24 платежі засвідчується чеком, виданим терміналом X10D2P94 та підписаним позивачем. (а.с. 3). Зарахування коштів за повернутий товар засвідчується копією чеку № 2842 від 04.06.2015р. (а.с.6).

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

25.05.2015 року позивач ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу мобільного телефону та аксесуарів з отриманням додаткових послуг загальною вартістю 12897,07 грн. (а. с. 5). В той же день позивач здійснив передплату відповідачу по даному договору в розмірі 12897,07 грн. (а. с. 4), що передбачено умовами кредитного договору з АБ ОСОБА_3.

Як зазначається у п. 1, ст. 6 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

25.05.2015 року позивач ОСОБА_1, оглянувши мобільний телефон, отримав додаткові аксесуари та після встановлення пакету послуг Gold card (загальною вартістю 1500,00 грн.) підписав відповідний сертифікат (а. с. 7), при цьому будь-яких недоліків ним вказано не було. Крім того позивачем був підписаний комплексний договір № 37188 від 25.05.2015 р. добровільного страхування майна та відповідальності (вартість страхового платежу 300,00 грн.) згідно якого позивач придбав у ПРАТ «СК Арсенал Страхування» страховий поліс на «негарантійну поломку» товару, придбаного у ТОВ «Померанч».

В матеріалах справи міститься заява позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду вимоги стосовно повернення грошової суми, яка задоволена судом та поворотний чек від покупця N 2842 від 04.06.2015 року на загальну суму 11097,00 грн., проте дані докази не є підставою для визнання споживчого договору купівлі-продажу від 25.05.2015 року недійсним, як просить позивач у поданому позові.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Як встановлено судом і не заперечувалось позивачем під час судового засідання відповідач прийняв товар, який не влаштував позивача не за якісними чи технічними характеристиками, а виходячи із непомірного, на думку позивача, щомісячного платежу, який встановлено кредитним договором, відшкодував вартість мобільного телефону і, таким чином виконав взяті на себе зобовязання за договором купівлі-продажу товару належним чином.

Отже відсутні підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним.

У відповідності до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачем при розгляді даної справи не було надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачем при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги ст. ст. 9, 10, 18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд, виходячи із положень ст. 11 та ст. 61 ЦПК України вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10, 11, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, статтями 3, 11, 15, 16, 203, 215 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Померанч» про визнання недійсним договору, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В.

10.02.2016