Провадження № 2/522/910/16
19 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої-судді ОСОБА_1,
при секретарі Соболевої О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за прострочення грошового зобовязання, -
Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 2 205 343, 38 грн. суму відсотків за користування коштами; індекс інфляції за період прострочення відповідачем повернення суми позики в розмірі 1 598 755,26 грн.; суму 3% річних в розмірі 218 625,50 грн.; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси винесено ухвалу від 19.02.2008 року про затвердження мирової угоди між позивачем та відповідачем по цивільній справі про стягнення заборгованості за договором позики, якою встановлено, що ОСОБА_3 визнав суму боргу в розмірі 1 032 987,83 грн., яку зобовязався сплатити до 01.01.2009 року.
Станом на теперішній час ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2008 року не виконано та на даний час виконавчий лист по примусовому виконанню вищезазначеної ухвали суду знаходиться на примусовому виконанні в Відділі Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси.
З зазначених вище обставин позивач зазнав втрат майнового характеру, в тому числі у вигляді інфляційних витрат, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином, однак до суду не зявився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду по справі суду не надавав та не заявляв.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
31 січня 2001 року між ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено договір позики, на підтвердження якого свідчить розписка, власноруч написана ОСОБА_3. від 31.01.2001 року на грошову суму у розмірі 98 850(девяносто вісім тисяч вісімсот пятдесят) доларів США, строк повернення до 01.06.2001 року.
19 лютого 2008 року Київським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3. про стягнення боргу за договором позики.
Вказаним рішенням ОСОБА_3. визнав суму боргу перед ОСОБА_2 у розмірі 1032987 гривень 83 копійки, зобовязався сплатити до 01 січня 2009 року.
Згідно відповіді Приморського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Одеського міського управління юстиції від 12.01.2016 року №14, у відділі перебував на виконанні виконавчий лист за №2-853/08 від 11.11.2008 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1032987,83 грн. Станом на теперішній час виконавче провадження закрите, виконавчий документ повернутий стягувану на підставі ст. 40 п. 5 Закону України «Про виконавче провадження»
Згідно із ч. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ( старої редакції) виконавчий документ повертається стягувану у разі, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника
Таким чином, підставою звернення до суду став той факт, що відповідачем станом на теперішній час сума заборгованості не погашена, у звязку із чим просить суд стягнути суму інфляційних витрат та 3% річних за час затримки розрахунку.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2008 року набрало законної сили 03.11.2008 року.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти.

Так, факт виникнення між позивачем та відповідачем зобовязальних правовідносин, які підлягають виконанню встановлені рішенням Київського районного суду, яке набрало законної чинності.

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено,що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналізуючи вищенаведені норми слідує, що діюче законодавство не обмежує право кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу.

Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому стягнення інфляційних нарахувань, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є правомірними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець ) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання ві.: позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Я кит договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні обліково ставки НБУ.

А виходячи зі змісту ст.ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочи виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом.

Аналогічна позиція міститься в постанові ВСУ по цивільній справі № 6-369цс15 від 02 вересня 2015 року, де зазначено, що ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час рострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, нараховані відповідна до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими к штами; три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином сума заборгованості за час прострочення заборгованості становить 1 032 987, 83 грн.

Індекс інфляції за період прострочення відповідачем повернення суми позики складає: 102,1% * 112,3% * 109,1% * 104,6% * 99,8% * 110,5% * 124,9% * 103,1% * 105,3 * 110.8% * 114,0% * 102,2 % * 100,4% * 99,0% * 99,2% * 102,3% = 254,77% (1032987, 83 * 254,77%)- 1032987, 83 = 1598755, 26 коп.

Так відповідно до ст. 1049 ЦК України нараховані на суму заборгованості 3% річних а період з 03.11.2008 року по 21.11.2015 року, тобто за 2575 дні прострочення виконання зобов'язання складають: (1032987, 83 *2575 * 3% ) / (365 * 100%) = 218625, 5 грн.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі вищевказаного та керуючись ст. ст..15,16, 524, 533 ЦК України,ст. ст. 3, 15, 208, 209, 224, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за прострочення грошового зобовязання,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2205343 гривень 38 копійок - суму відсотків за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1598755 гривень 26 копійок - індекс інфляції за період прострочення відповідачем повернення суми позики.

Сягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 218625 гривень 50 копійок - суму 3 відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сума сплаченого судового збору в розмірі 6090 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

19.02.2016