АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8811/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2841/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій, визнання нечинними транзакцій, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій, визнання нечинними транзакцій, скасування нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Автозаводського районного суду від 20 липня 2015 року, яке набрало законної сили, було розірвано кредитний договір між ним та відповідачем на отримання та користування спеціальним кредитним засобом - платіжною карткою № НОМЕР_1. Підставами для розірвання кредитного договору, які були встановлені судом, є те, що ПАТ КБ «Приватбанк» істотно порушив умови укладеного між сторонами договору і після повідомлення про викрадення картки відновив операції по ній, належно не переконавшись, що ініціатива розблокування виходить саме від власника картки.

Позивач зазначає, що несанкціонованими транзакціями в період з 22 березня 2014 року по 23 березня 2014 року з його кредитної картки невстановленими особами було переведено кошти на загальну суму 10730,32 грн. Про викрадення кредитної картки та її заблокування ним своєчасно було повідомлено працівників Банку. В подальшому розблокування картки відбулося не з його ініціативи, що доведено під час розгляду іншої цивільної справи, рішення в якій набрало законної сили.

Разом з тим, Банк продовжував безпідставно нараховувати саме позивачу відсотки за користування кредитними коштами, які він не знімав та відповідно штрафні санкції.

Просив суд визнати неправомірними дії Банку в частині невиконання умов договору про надання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредитка «Універсальна», виданої на ім'я позивача. Визнати нечинною транзакцію щодо переказу коштів в період з 22 березня 2014 року по 23 березня 2014 року з кредитної картки на його ім'я. Зобов'язати повернути кошти у сумі 10730,32 грн. шляхом відновлення їх на картковому рахунку. Скасувати відсотки та пеню (штрафні санкції), нараховані Банком за опротестованими позивачем транзакціями.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині зобов'язання повернути йому на картковий рахунок грошові кошти в сумі 10730,32 грн. - залишено без розгляду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано неправомірними дїї ПАТ КБ «Приватбанк» в частині невиконання умов Договору про надання банківських послуг щодо розблокування через фінансовий телефон платіжної кредитної картки позивача «Універсальна» після її викрадення.

Визнано нечинними операції по оплаті з кредитної картки товарів та послуг - транзакції на суму 90,00 грн., 974,32 грн. та 1 560,00 грн. від 22 березня 2014 року, на суму 1560,00 грн., 6250,00 грн. та 296,00 грн від 23 березня 2016 року.

Визнано такими, що нараховані неправомірно відсотки та пеню за користування зазначеними кредитними коштами у період з 23 березня 2014 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у державний бюджет судовий збір в сумі 1218,00 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівнипросить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим у справі фактичним обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, прийшов до висновку про доведеність заявлених вимог належними і допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, 26.06.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про банківське обслуговування, що складається з підписаної позивачем Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Згідно умов договору ОСОБА_3 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування у розмірі на суму залишку заборгованості за кредитом.

22 березня 2014 року у позивача платіжна картка була викрадена. У той же день ОСОБА_3 здійснив дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «ПриватБанк» - 3700 щодо блокування картки.

22 березня 2014 року о 21.45 год. у ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстрована заявка з приміткою за повідомленням клієнта «карту викрадено» по карті № НОМЕР_1. Працівник банку, який обробив заяву про викрадення, встановив на карту № НОМЕР_1 статус «donothonor», що означає «не обслуговувати». Цей статус можливо змінити з терміналу або банкомату, ввівши в пункті «мої дані», що знаходиться зліва на дисплеї банкомату або терміналу номер телефону, після чого на зазначений номер приходить «смс» повідомлення з кодом-підтвереженням, за допомогою якого можливо змінити статус карти та особистий пін-код, як це зазначено на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (https://auth.privatbank.ua/info/cfp.html).

При втраті або викраденні карти встановлюється статус «lost», який виключає можливість відновлення операцій за допомогою терміналу або банкомату.

Проте, відповідно до даних програмного комплексу банку 22.03.2014 року о 21 год 20 хв. відбулась зміна фінансового телефону через банкомат/пост термінал.

22.03.2014 року в 21-45 год. картку заблоковано, а розблоковано 23.03.2014 року в 07:22 год. після зв'язку працівника банку із клієнтом за фінансовим телефоном.

Протягом 22-23.03.2014 року з картки позивача здійснено списання коштів у сумі 10 730, 32 грн. в якості оплати за товари і послуги.

24.03.2014 року слідчим СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області зареєстрована заява ОСОБА_3 про те, що 23.03.2014 року невідома особа, таємно викрала грошові кошти з його карткового рахунку. Розпочато досудове розслідування.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що позивачем не надано доказів щодо своєчасного повідомлення Банку про незаконне використання кредитної картки іншою особою та не доведено нерозголошення позивачем персональних даних. А тому, відповідач вважає, що відповідальність за операції, які проводилися за кредитною карткою повинен нести клієнт, в даному випадку позивач.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги та вважає, що вони не підлягають оцінці, оскільки ці обставини були предметом дослідження та розгляду в іншій цивільній справі.

Так, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині розірвання кредитного договору на отримання та користування спеціальним платіжним засобом - карткою № НОМЕР_1.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2015 року в цивільній справі № 524/1105/15-ц залишено без змін.

Під час перегляду справи № 524/1105/15-ц в апеляційному порядку (а.с.92-96), апеляційним судом було встановлено, що під час розгляду справи не було виявлено та встановлено обставин, які б безспірно вказували на те, що користувач картки ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню кредитної картки, ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Натомість ОСОБА_3 виконав умови договору щодо інформування банку та правоохоронних органів з приводу втрати картки, будь-яких заяв Банку про розблокування втраченої картки не подавав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про розірвання кредитного договору, апеляційний суд прийшов до висновку, що незважаючи на повідомлення ОСОБА_3 банківської установи відповідно до встановленого порядку згідно «Умов та правил надання банківських послуг» про викрадення кредитної картки 22.03.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжував нараховувати заборгованість по даному договору, в тому числі проценти і штрафи. При цьому, апеляційний суд зазначив, що одностороння зміна договору щодо порядку отримання коштів, а саме шляхів ідентифікації клієнта, способів безпеки, порядку зміни ПІН-коду, є істотним порушенням умов договору.

Апеляційний суд також дійшов висновку, що доводи Банку про наявність вини позивача у втраті кредитної картки, незаконному її використанні та порушення ОСОБА_3 Умов та правил надання банківських послуг є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами і матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками місцевого суду про встановлення судовими інстанціями в іншій цивільній справі недоведеності таких дій чи бездіяльності позивача, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу стороннім особам ініціювати платіжні операції.

Разом з цим, та незважаючи на розірвання судом кредитного договору, Банк продовжує нараховувати проценти та штрафні санкції на кредитні кошти в сумі 10 730,32 грн. по операціях оплати товарів та послуг, неправомірно відновлених Банком 23.03.2014 року та які не здійснювалися особисто позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню, оскільки суперечать встановленим у справі фактичним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів, оцінка яких здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України. Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 вересня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін