Провадження № 2/470/294/16
Справа № 470/673/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Березнегуватської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача у якому зазначив, що у 2005 році на підставі усної угоди придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами по вул.Чернишевського, 9 в смт.Березнегувате Миколаївської області, який належав останньому на праві власності. На підтвердження угоди він передав ОСОБА_2 гроші, та отримав від нього документи на будинок. Як йому стало відомо ОСОБА_2 помер, спадкоємців у нього не залишилося. Він з моменту придбання будинку постійно проживає у ньому, сплачує комунальні платежі, частина документів на будинок була знищена при пожежі, однак він відкрито та добросовісно володіє майном. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок по вул.. Чернишевського, 9 в смт.Березнегувате Миколаївської області за набувальною давністю.

Позивач в судове засідання з'явився, суду пояснив, що придбав житловий будинок у 2005 році у доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за письмовою розпискою. На той час ОСОБА_2 який був власником будинку, помер, чи оформлювала його донька ОСОБА_3 спадщину на будинок йому не відомо, за домовленістю між ними він передав їй гроші, а вона йому технічний паспорт та будинкову книгу на будинок. Складена між ними розписка не збереглась, де на сьогодні проживає ОСОБА_3 йому не відомо.

Відповідач по справі в судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти вимог позивача не заперечував.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, за змістом цієї норми необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи (статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістом статті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади (розділ 6 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Верховний суд України. 2013 р.). Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном.

Окрім цього, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості,безперервності, безтитульності володіння.

В судовому засіданні позивач пояснив, що придбав спірний житловий будинок за письмовою розпискою у ОСОБА_3, яка не збереглася, договір купівлі продажу нерухомого майна між ними не укладався.

За довідкою Березнегуватської філії Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 33 від 13.08.2010 року власником житлового будинку по вул.Чернишевського, 9 в смт.Березнегувате Миколаївської області є ОСОБА_2 (а.с.4). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть слідує, що ОСОБА_2 помер 17 вересня 1992 року (а.с.30-31). Проте за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено, відповідно, у даному випадку відсутній такий критерій як добросовісність заволодіння майном, а тому відсутні підстави для застосування до таких правовідносин положень ст.344 ЦК України.

Відповідно лише давність проживання позивача у вказаному житловому будинку більше десяти років, не може бути підставою для визнання за ним права власності на житловий будинок, адже йому достеменно було відомо, що він придбає будинок, у особи яка не є його власником.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,209-215,218 ЦПК Ураїни, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Березнегуватської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова