Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Мєркулова Л.О. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 332/4686/15
31 березня 2016 року Справа № 22ц-778/1632/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка В.Ю., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та скасування державної реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2015 року він став власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності на зазначене житлове приміщення. Відповідач, як колишній власник згаданого майна, не бажає звільнити спірну квартиру, чим перешкоджає йому користуватися власністю. Просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2016 року заявлені позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач прохав скасувати судове рішення як не обґрунтоване, оскільки, на його думку, суд не правильно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального закону.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

У статті 328 ЦК йдеться, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Із матеріалів справи видно, що 12.08.2015 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу відповідач продав ОСОБА_4 належну йому кватиру АДРЕСА_1 та отримав гроші у сумі 108 564 грн.. (а.с.8).

При цьому, пунктом 13 договору відповідач зобов'язався до 12.09.2015 року анулювати реєстрацію місця проживання за спірною адресою та передати квартиру покупцю (а.с.8-б).

Згодом, 13.09.2015 року, це ж житлове приміщення ОСОБА_4, за нотаріальним правочином відчужив позивачу ОСОБА_2, який зареєстрував за собою речові права на згадане нерухоме майно, а отже є його власником (а.с.15,17).

Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, виходив із того, що позивач є власником спірної квартири відповідно до договору купівлі-продажу.

Відповідач не є членом його сім'ї та після продажу нерухомого майна продовжує проживати в квартирі. Проживання в квартирі відповідача позбавляє позивача, як власника, розпорядитись своєю власністю на власний розсуд.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд наголошує, що заявник придбав квартиру на підставі угоди купівлі-продажу.

Відчуження майна за такого характеру договорів належить до оспорюваних угод, які можуть визнаватися недійсними в судовому порядку.

Втім, недійсними угоди про відчуження спірної квартири визнані не були, тобто має місце договір купівлі-продажу, відповідно до якого власником квартири є позивач, права якого порушені.

З огляду на викладене, аргументи скарги щодо невизнання договору купівлі-продажу вчиненим та звернення з цього приводу до правоохоронних органів не є виправданими.

Підсумовуючи зазначене колегія суддів вважає, що рішення суду є правильним, а тому не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.307,308,313,314,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08.02.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: