АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Олія-транс», Закрите акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24 490 грн. та судовий збір. Зазначав, що 04.05.2010 року о 15 год. 40 хв. по пр-ту Палладіна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2, з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_3, які належать відповідачу та під керуванням водія ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Олія-Транс». Посилався на те, що неправомірними діями ОСОБА_3 йому спричинена матеріальна шкода, у відшкодуванні якої зі страхової компанії було відмовлено. Вважає, що саме ОСОБА_2 має відшкодувати спричинену позивачу шкоду, як власник автомобіля та напівпричепа, оскільки договори оренди між ОСОБА_2 та ТОВ «Олія-Транс» укладені з порушенням ст. 799 ЦК України і є нікчемними.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у задоволені данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.10.2014 року в якому зазначено, що згідно полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених між ЗАТ «СК «Провідна» та відповідачем, останій зобов'язався у разі настання страхового випадку, пов'язаного із забезпеченими транспортними засобами сплатити страхове відшкодування й що відсутні відповідні дані та докази про вибуття транспортних засобів з володіння ОСОБА_2 .

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 на підставі довіреності- ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник відповідача за довіреностю - Громадюк О.Р. та представник третьої особи ТОВ «Олія-Транс» Данилов Е.О. просили апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

ОСОБА_3 та представник ЗАТ «СК «Провідна» двічі до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення долучені до справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач не може бути відповідальним за шкоду спричинену ОСОБА_3 при виконанні трудових обов'язків, у робочий час та на транспортному засобі наданому йому для виконання цих обов'язків ТОВ «Олія-Транс».

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 04.05.2010 року о 15 год. 40 хв. по пр-ту Палладіна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Ніссан»,д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2, з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, який на праві власності належить ОСОБА_2

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2011 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.80).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Провідна», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 23 980, 00 грн., а з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 55 050, 00 грн. і моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.10.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року в частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ СК «Провідна» та в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ СК «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 803,33 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 94, 60 грн., а всього 897, 93 грн. В іншій частині зазначене рішення залишено без змін.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в наслідок ДТП позивачу за судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже стягнуто 55 050, 00 грн. безпосередньо з винної особи ОСОБА_3 у межах заявлених ОСОБА_1 вимог до останнього.

Під час розгляду справи судом беззаперечно встановлено ,що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Олія- Транс» і ДТП під час якої був пошкоджений автомобіль позивача сталася в його робочий час, при виконанні покладених на нього трудових обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 28.01.2015 року у справі № 6- 229 цс14 і в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки шкоду позивачу внаслідок зіткнення автомобілів заподіяно з вини ОСОБА_3, а останній використовував наданий йому роботодавцем автомобіль для виконанні трудових обов'язків у робочий час , то суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та на його правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/3688/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3070/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.