Справа № 690/510/15-ц
провадження 2/694/49/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин квартири АДРЕСА_1. Він успадкував за законом частину квартири, що належала його матері ОСОБА_5, та з урахуванням 1/3 частини житла, що належала йому згідно свідоцтва на право власності від 21.12.1998 року, став власником всієї квартири.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 був також рідний брат позивача ОСОБА_2, який відмовився від прийняття спадщини в зв'язку з тим, що не хотів відповідати спадковим майном за своїми боргами. При цьому ОСОБА_2 пообіцяв допомогти оформити спадкові права позивача, оскільки той постійно проживав у Німеччині. Підстав не довіряти рідному брату не було, а тому 26.01.2012 року позивач видав на ім'я ОСОБА_2 довіреність, посвідчену державним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Тетерською К.В.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 належним чином оформив спадкові права позивача та отримав свідоцтво про право на спадщину від 15 жовтня 2012 року. В подальшому з боку ОСОБА_2 почались дії, які не влаштовували позивача, а саме: він став пропонувати продати квартиру його тещі ОСОБА_3, яка з 2013 року без згоди позивача вселилась до квартири. Він просив брата виселити ОСОБА_3 та не продавати їй квартиру, оскільки ціна, яку вона пропонувала, була значно нижчою від тої, яку він міг отримати від продажу майна іншому покупцю. ОСОБА_2 не реагував на його вимоги, і тому, перебуваючи в м. Ватутіне в період з 23 по 27 грудня 2013 року, він забрав у ОСОБА_2 оригінал довіреності. Пообіцяв повернути документ лише тоді, коли отримає пропозицію про продаж житла, яка його влаштує. Він був впевнений, що за відсутності оригіналу довіреності ОСОБА_2 ніяким чином не зможе розпорядитися його майном, однак в липні 2014 року дізнався, що ОСОБА_2 таки продав його квартиру своїй тещі ОСОБА_3 В телефонній розмові ОСОБА_2 підтвердив факт продажу квартири та відмовився надавати пояснення. На запитання про кошти за продаж ОСОБА_2 перервав зв'язок, а тому він змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що обов'язковою умовою договору купівлі-продажу є його оплатність, а оскільки позивач не отримав коштів за своє майно, то договір не може вважатись дійсним. Крім того, на момент укладання договору у відповідача ОСОБА_2 був відсутній оригінал довіреності, а тому він вчинив правочин не маючи відповідного обсягу прав. Також пояснила, що довіреність не скасована ОСОБА_4 до цього часу, оскільки він проживає за кордоном та має з цим певні труднощі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що дійсно після смерті матері ОСОБА_5 він займався оформленням спадщини на ім'я брата ОСОБА_4 Позивач видав йому довіреність, якою уповноважив оформити спадщину та продати належне йому майно на свій розсуд. В процесі пошуку покупців між ними виникали суперечки з приводу ціни, оскільки позивач хотів продати квартиру за ціною, яку ніхто не пропонував. Потім вони домовились, що в квартирі буде проживати ОСОБА_3, яка після продажу своєї квартири в м. Ватутіне віддасть кошти позивачу. На момент укладання договору купівлі-продажу квартири у нього був оригінал довіреності, який він надавав нотаріусу. Кошти за продаж квартири від ОСОБА_3 він отримував, хоча до цього часу не передав їх позивачу через труднощі з грошовими переказами. Оригінал довіреності на прохання ОСОБА_4 він передав ОСОБА_7 вже після укладання договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала. Пояснила, що під час укладання договору у ОСОБА_2 був оригінал довіреності та в подальшому його передали товаришу позивача ОСОБА_7 В квартиру позивача вона заселилась за його згодою. Підтвердила той факт, що коли позивач приїздив в Україну взимку 2013 року вона ненадовго залишала квартиру, але потім ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійшли згоди і вона знову стала проживати в квартирі. Гроші від продажу свої квартири вона віддала ОСОБА_2 в рахунок оплати за квартиру позивача.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є товаришем позивача ОСОБА_4 Йому відомо, що після смерті матері ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я брата ОСОБА_2 для оформлення спадщини. В грудні 2013 року ОСОБА_4 приїздив до України та забрав оригінал доручення у ОСОБА_2 Також йому відомо, що ОСОБА_4 дізнався про продаж своєї квартири влітку 2014 року. Грошей від продажу квартири від ОСОБА_2 не отримав до цього часу.

Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою сторін, суду пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та на похорон приїздив її син ОСОБА_4 Їй відомо, що спадщину після смерті матері отримав ОСОБА_4 та видав доручення своєму брату ОСОБА_2 Також їй відомо, що за домовленістю між братами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в листопаді 2012 року до спірної квартири переїхала жити ОСОБА_3 Вона мала віддати гроші за квартиру після того, як продасть свою квартиру. В травні 2014 року ОСОБА_3 продала свою квартиру та в червні 2014 року купила квартиру у ОСОБА_2 В грудні 2013 року ОСОБА_4 дзвонив з Німеччини та сказав, щоб ОСОБА_3 звільнила квартиру до грудня 2013 року. В грудні 2013 року він приїздив в Україну та ОСОБА_3 на деякий час виїжджала з квартири. Потім ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовились і ОСОБА_3 знову стала проживати в спірній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши показання свідків та письмові докази, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 18.12.1998 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах були ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, про що видане свідоцтво про смерть від 24.0.2012 року (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2012 року, виданого державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її син ОСОБА_4, у тому числі з урахуванням ? частки майна, від якої відмовився син спадкодавниці ОСОБА_2 на користь сина спадкодавниці ОСОБА_4. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.12.2013 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с.13).

26 січня 2012 року ОСОБА_4 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань ведення спадкової справи та оформлення його спадкових прав у тому числі на квартиру АДРЕСА_1, що залишилась після смерті матері ОСОБА_5; оформлення права власності на спадщину, в тому числі на вищевказану квартиру, та отримання свідоцтва про право на спадщину. Після чого доручив представнику розпорядитися спадковим майном, у тому числі продати, належні йому: квартиру АДРЕСА_1, гараж АДРЕСА_2 та інше спадкове майно на свій розсуд та на своїх умовах. Довіреність видана на 5 років та дійсна до 26.01.2017 року (а.с.14).

27 червня 2014 року ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно якого продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за 138 тисяч гривень, які передані покупцем продавцю до підписання договору (а.с. 40-41).

Згідно розписки від 07.05.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 80 000 грн., як оплату за продаж квартири АДРЕСА_1. З цієї суми зобов'язується передати ОСОБА_4 50 120 грн., як частку від продажу квартири (а.с. 64).

Згідно з ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно з ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі:

1) закінчення строку довіреності;

2) скасування довіреності особою, яка її видала;

3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;

4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність;

5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність;

6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Згідно ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2014 року, посилаючись на відсутність у відповідача ОСОБА_2 на момент укладання договору оригіналу довіреності та не отримання позивачем грошей за цим договором.

В матеріалах справи міститься повідомлення Головного управління юстиції у Черкаській області від 26.11.2014 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_4 з приводу перевірки дій державного нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу спадкового майна. Зі змісту повідомлення вбачається, що згідно з інформацією, зазначеною у поясненні завідуючої Ватутінською міською державною нотаріальною конторою Тетерської К.В., за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини 26.01.2014 року заведено спадкову справу за № 11/2012 після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. В матеріалах спадкової справи зберігається заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини, подана у той же день.

У день відкриття спадкової справи нотаріусом Тетерською К.В. посвідчено довіреність на оформлення спадкових прав на квартиру, гараж, грошові вклади та розпорядження спадковим майном, у тому числі продаж квартири АДРЕСА_1, від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 На підставі вищевказаної довіреності громадянином ОСОБА_2 15.10.2014 року у Ватутінській державній нотаріальній конторі отримано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини квартири та гараж, які входили до складу спадкового майна.

27.06.2014 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В. посвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Від імені ОСОБА_4, на підставі вищезгаданої довіреності, діяв ОСОБА_2 Відповідно до пояснень державного нотаріуса та згідно з матеріалами справи громадянином ОСОБА_2 було подано усі необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу документів у тому числі оригінали правовстановлюючих документів (свідоцтво про право власності на житло на 1/3 частини квартири, свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частини квартири), які зберігаються у справах нотаріальної контори, та оригінал довіреності. Довіреність було оглянуто та повернуто заявнику, оскільки вона містила повноваження щодо здійснення інших дій. У цей же день на виконання вимог пункту 4 глави 8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 нотаріусом було перевірено справжність спеціального бланку нотаріального документу, про що свідчить інформаційна довідка за № 82535027, відповідно до пункту 7 глави 4 розділу II Порядку перевірено дійсність довіреності, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру довіреностей за № 27037862.

Позивачу було роз'яснено, що станом на 27.06.2014 року ним не було подано або направлено відповідну заяву до Ватутінської міської державної нотаріальної контори, а тому інформація у нотаріуса та Єдиному реєстрі довіреностей про скасування довіреності була відсутня. Враховуючи вищезазначене, у нотаріуса Тетерської К.В. були відсутні підстави для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 представнику за довіреністю ОСОБА_2 (а.с. 16-17)

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 видав довіреність на ім'я відповідача ОСОБА_2, якою уповноважив останнього продати спадкове майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1, на свій розсуд та на своїх умовах. На момент укладання договору купівлі-продажу вказана довіреність не була скасована довірителем ОСОБА_4 та була чинною, що було перевірено нотаріусом при посвідченні договору, а тому відповідач ОСОБА_2 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підстав вважати, що державний нотаріус вчинив неправомірні дії та посвідчив договір купівлі-продажу на підставі копії довіреності у суду немає.

Сам факт перебування оригіналу довіреності на час розгляду справи судом у позивача ОСОБА_4 не може свідчити про відсутність такого оригіналу у відповідача ОСОБА_2 на момент укладання договору, оскільки останній не заперечує передання оригіналу довіреності товаришу позивача ОСОБА_7 після укладання договору.

Крім того, судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири було укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально; сторони провели розрахунок між собою до укладання договору та відповідач ОСОБА_3 отримала спірну квартиру у власність, що свідчить про реальне настання правових наслідків, обумовлених договором.

Вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про дійсність укладеного договору купівлі-продажу та відсутність підстав для задовлення позовних вимог.

Доводи позивача про відсутність оплати між його представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджені жодним доказом. Натомість відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є сторонами в спірному договорі, підтвердили той факт, що договір був оплатним та кошти були передані від покупця продавцеві до укладання договору.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав той факт, що до цього часу не віддав гроші від продажу квартири позивачу ОСОБА_4, оскільки той проживає за кордоном та у нього виникли складнощі з грошовим переказом.

Право позивача в зв'язку з непереданням йому коштів від продажу квартири відповідачем ОСОБА_2 є порушеним, але належним способом захисту за таких обставин, на думку суду, є звернення з позовом про повернення безпідставно набутого (збереженого) майна відповідно до Глави 83 Цивільного кодексу України, а не з позовом про визнання договору недійсним.

В зв'язку з відмовою в позові судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_4, з відповідачів не стягуються.

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 237, 239, 244, 248, 249, 655, 657, 662 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Повний текст рішення складено 21 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис:

З оригіналом вірно.

Суддя Звенигородського

районного суду Т.М. Кравченко