АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2112/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2927/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права на частку у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання майна спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, припинення права на частку у спільній частковій власностізадоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2однією сім'єюз ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини з 2002 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та припинення права на частку у спільній частковій власності відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на сторін позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 у складі житлового будинку літ. А-1 (загальною площею 44,9 кв.м., житлова площа 16,2 кв.м.), сараїв Б,В,Г, вбиральні Д, огорожі №1-2, в рівних частках по 1/3 частині за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 судовий збір сплачений останньою при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 304 грн. 40коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити задоволенні зустрічного позову, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема вказує на те, що спірний будинок був придбаний саме за кошти його та покійної дружини, а не за кошти батьків дружини, як встановив суд.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті саме особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Полтавського районного суду від 24.02.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Тахтаулівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 2002 року проживали разом як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу, спочатку винаймаючи житло, а потім - у спірному будинку за адресою АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі - продажу від 25.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А., ОСОБА_5 придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5 вказаного договору купівлі-продажу, земельна ділянка, на якій розташований будинок не є власністю продавця, рішення про її приватизацію відповідним компетентним органом не приймалося.

В подальшому, 01.12.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Тахтаулівської сільської ради, після реєстрації якого ОСОБА_5 змінила прізвище на «ОСОБА_5».

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 08.06.2012 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя, ОСОБА_5 в порядку приватизації набула право власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0801 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства відповідно, розташовані по АДРЕСА_1, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3, виданими 15.01.2008 року.

Після смерті дружини, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини.

Постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори № 02-31/932 від 12.05.2016 року на підставі статей 47, 49 Закону України «Про нотаріат» позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з невизначеністю розміру часток спадкоємців у спадковому майні та наявністю між ними спору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, прийшов до висновку про доведеність обставин щодо спільного проживання позивача та померлої ОСОБА_5, встановивши факт їх спільного проживання як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу з 2002 року. Одночасно, суд відмовив в задоволенні вимог про визнання придбаного дружиною позивача ОСОБА_5 житлового будинку їх спільною сумісною власністю, задовольнивши при цьому зустрічні вимоги ОСОБА_3 та визнавши вказаний будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5 Обґрунтувавши при цьому свої висновки положеннями ст. 372 ЦК України та ст.175 СК України та погодившись з доводами зустрічного позову про те, що у ОСОБА_5 були відсутні будь-які власні кошти для придбання будинку, оскільки її джерелом існування була лише пенсія по інвалідності, натомість спірний будинок був придбаний за кошти її матері ОСОБА_3 та її вітчима ОСОБА_4, а відтак кожному з них належить по 1/3 частини спірного будинку.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або іншим договором.

Вірно встановивши факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2002 року, суд першої інстанції безпідставно та не вмотивовано відмовив в задоволенні вимоги про визнання придбаного в цей період спільного проживання житлового будинку їх спільною сумісною власністю, не врахувавши при вирішенні позову положень ч.1 ст.74 СК України, а обмежився лише формальним цитуванням вищенаведених статей.

При цьому, суд невірно оцінив надані сторонами докази по справі, зокрема поставив під сумнів наявність доходів у ОСОБА_2, безпідставно не взяв до уваги наданий позивачем кредитний договір від 24.07.2006 р., згідно до якого ПАТ «Фінанси та Кредит» надав останньому споживчий кредит в розмірі 5000 грн. При цьому, залишив поза увагою те, що оформлення кредиту передувало укладанню угоди купівлі-продажу спірного житлового будинку, а сам розмір отриманих кредитних коштів відповідав розміру вартості придбаного майна (продаж вчинено за 5050 грн., що є еквівалентом 1000 доларів США).

Оскільки вирішення позовної вимоги про визнання житлового будинку, з господарськими будівлями спільною сумісно власністю як майна, набутого чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, здійснено з порушенням норм матеріального права, рішення в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги, яка ґрунтується на положеннях ч.1ст. 74 СК України.

За вказаних обставин, підлягає скасуванню судове рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю.

При вирішенні зустрічного позову, місцевий суд невірно застосував норми матеріального права та не визначився з характером спірних правовідносин .

Так, визнаючи спірний будинок об'єктом спільної сумісної власності самої ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_4 та її покійної доньки ОСОБА_5, суд першої інстанції фактично ревізував сам договір купівлі-продажу, повністю змінивши в ньому покупця, оскільки за умовами договору покупцем житлового будинку є ОСОБА_5, а не ОСОБА_3 чи ОСОБА_4

Тим самим, без вирішення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд своїм рішенням фактично замінив сторону в договорі, підмінивши покупця ОСОБА_5 на нових осіб.

При цьому, суд вдався до переоцінки обставин, за яких вказаний будинок був придбаний ОСОБА_5 та безпідставно погодився з тим, що остання не могла мати достатніх грошових коштів для його придбання, що в даному випадку не має правового значення, з огляду на те, що жодна із сторін вказаний договір не оспорює та не ставить питання про визнання його недійсним.

Крім того, суд допустив порушення вимог ч.4 ст.25 ЦК України, за змістом якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак визнання за померлою ОСОБА_5 права на 1/3 частину житлового будинку не відповідає закону. Тим самим, суд безпідставно зменшив обсяг спадкового майна, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу їй належав увесь будинок.

Також суд допустився помилки щодо визнання спірного майна і як об'єктом спільної сумісної власності і одночасно з цим об'єктом спільної часткової власності.

За вищенаведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Вирішуючи спір в частині земельних ділянок, суд першої інстанції виходив із змісту ст. 57 СК України в редакції, чинній на час їх приватизації, згідно до якої придбані внаслідок приватизації земельні ділянки є особистою приватною власністю чоловіка чи дружини, а відтак не можуть бути об'єктом спільної сумісної власності.

Повністю з таким висновком колегія суддів не може погодитись.

Так, Верховним судом України при розгляді справи №6-2710 цс від 18.12.2015 р. був зроблений правовий висновок, згідно якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку.

Враховуючи, що спірний житловий будинок як майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки яких у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України є рівними, то і у позивача виникло право на приватизовану земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку.

Таким чином, вимога про визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0.25, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, право на яке ОСОБА_5 набула в порядку приватизації в 2008 році, підлягає задоволенню, що крім зазначеного, відповідає принципу цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований.

Натомість, вимога про визнання об'єктом спільної сумісної власності - земельної ділянки площею 0,0801 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1, задоволенню не підлягає, оскільки на неї не поширюється вищезазначений принцип і у відповідності до ст. 57 СК України, в редакції станом на 2008 рік, вона є особистою приватною власністю ОСОБА_10

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним в порядку спадкування ? частин житлового будинку, з господарськими будівлями, земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1, оскільки являються передчасними, з огляду на те, що з питаннями про оформлення своїх спадкових прав на спірний будинок та земельну ділянку спадкоємець ОСОБА_2 повинен звертатись до нотаріальній контори.

Також не підлягають задоволенню і являються передчасними вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину спірного будинку та земельної ділянки, з припиненням права іншого спадкоємця - матері померлої ОСОБА_3, оскільки сам ОСОБА_2 в передбаченому законом порядку не набув права на ? частини вищезазначеного нерухомого майна, а довів у відповідності до ч.1 ст. 74 СК України лише своє право на ? частину жилого домоволодіння та земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та припинення права на частку у спільній частковій власності та в частині задоволених зустрічних вимог ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та припинення права на частку у спільній частковій власності задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, придбане ними в період проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_2 право на ? частину земельної ділянки, площею 0.25 га (кадастровий номер НОМЕР_4) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду Полтавської області Обідіна О.І.