Провадження №22-ц/784/336/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/1242/15-ц Головуючий І інстанції Максютенко О.А.
Провадження № 22-ц/784/336/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

за участю секретаря Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому посилався на те, що 06 липня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики (розписка), відповідно до якого він передав ОСОБА_1 361 000 грн., а останній зобовязався повернути йому вказану суму до 06 вересня 2014 року. Однак, відповідачем було порушено домовленість щодо повернення грошових коштів і 06.09.2014 р. відповідач не повернув надану йому в позику зазначену грошову суму та не збирається її повертати. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму боргу в розмірі 361000 грн., а також судовий збір.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу відповідно до розписки від 06 липня 2014 року в розмірі 361000 грн. та 3610 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на порушення судом норм процесуального права.

Учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Приймаючи рішення по справі, судом було встановлено, що 06 липня 2014 року позивач та відповідач уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачеві гроші в сумі 361 000 грн., а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути гроші 06 вересня 2014 року. Цей договір позики був оформлений у письмовому виді розпискою, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України та підтверджується оригіналом цієї розписки, залученим до матеріалів справи.

Судом також встановлено, що свої зобов'язання перед позивачем по поверненню суми боргу відповідач не виконав. За клопотанням відповідача судом було призначено почеркознавчу експертизу на предмет встановлення виконання розписки від 06.07.2014 року про отримання ОСОБА_1 боргу в сумі 361 тис. грн. самим ОСОБА_1, чи іншою особою. Однак, експертиза не була проведена оскільки відповідач відмовився від її оплати.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Висновок суду 1 інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог підтверджуються матеріалами справи та відповідає вимогам закону, а саме ст. 1046, 1049 ЦК України, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач взяв у борг у позивача 06.07.2014 року 361000 грн. і зобовязався їх повернути до 06 вересня 2014 року. Не зважаючи на це борг до теперішнього часу не повернув. При цьому колегія суддів враховує те, що хоч розписка і не є письмовою формою договору позики і не замінює її, однак вона, як документ, який посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми, є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо вона знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання грошей позичальником.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що між сторонами не існує будь-яких відносин, а тим більше зобовязальних, що подану до суду розписку він не писав і коштів від позивача не отримував, не підтверджені належними доказами по справі. Так, судом першої інстанції була призначена за клопотанням відповідача почеркознавча експертиза, яка не була проведена через ненадання додаткових вільних та експериментальних зразків почерку відповідача та неоплату виконання експертизи. Судом апеляційної інстанціх двічі призначалася почеркознавча експертиза 2 різним експертним установам. Були зібрані необхідні вільні та додаткові експериментальні зразки підпису та почерку відповідача. Останній раз почеркознавча експертиза була призначена ухвалою суду від 07 липня 2016р. Оплата вартості експертизи була покладена на відповідача. Дана ухвала була винесена за клопотанням відповідача та оголошена у його присутності. Як убачається з листа Київської незалежної судово-експертної установи від 21.10.2016р., 22 липня 2016 р. даною установою відповідачу було направлено рахунок № 22/07-1 від 22.07.2016р. оплати витрат за проведення експертизи. Однак, станом на 21.10.2016р. оплата за проведення експертизи не надійшла. Тому ухвала суду від 07.07.2016р. була залишена без виконання, а матеріали справи повернуті апеляційному суду.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належним та допустимим доказом не виконання розписки відповідачем може бути тільки висновок експертизи, але відповідач цей доказ суду не надав.

За таких обставин посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не писав розписки та не отримував від позивача гроші не підтверджені належними доказами по справі, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,307,308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді