"24" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючої судді - Ластовки Н.Д.,
При секретарі - Панасюк Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що 24.08.2015 року близько 15 год. 40 хв., водій ОСОБА_2, керуючи належним йому мотоциклом НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві по вул. Богатирській з боку с. Нові Петрівці в напрямку вул. Полярної, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, чим завдав останньому матеріальної шкоди.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2015 року винним у вищезазначеній дорожньо-транспорній пригоді визнано ОСОБА_2 Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП застрахована не була.
Позивач, керуючись нормами Закону надав до Моторного (Транспортного) страхового бюро України всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону для здійснення страхового відшкодування.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у здійснені виплати страхового відшкодування, а тому, просить суд стягнути на його користь суму страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності відповідача, у розмірі 50 000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлявся судом відповідно до вимогст. 74 ЦПК України і є належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не з'явилася, про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином.
Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до наступного.
24.08.2015 року близько 15 год. 40 хв., водій ОСОБА_2, керуючи належним йому мотоциклом НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві по вул. Богатирській з боку с. Нові Петрівці в напрямку вул. Полярної, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, чим завдав останньому матеріальної шкоди.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн..
Факт настання дорожньо-транспортної пригоди, та отримання у ньому механічних пошкоджень транспортними засобами мотоциклом НОМЕР_1 та автомобілем НОМЕР_2 підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах сум, зазначених у полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п. 36.2. статті 36 Закону України № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Позивач ОСОБА_1, керуючись нормами Закону № 1961-IV надав до Моторно (транспортного) страхового бюро України всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону № 1961-IV для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).(а.с.52-55).
Позивач, як потерпіла особа в дорожньо-транспортній пригоді, що трапилась 24.08.2015 року, звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (надалі - Третя особа, Страхова компанія), надав страховій компанії всі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування», яка кореспондується із ст. 983 ЦК України встановлено, що Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Таким чином, Поліс № АЕ/5239101 відповідає всім вимогам встановленим ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, тобто він є дійсним правочином, підстав для визнання його недійсним не має.
Разом з тим, в період з 24.08.2015 року по 09.09.2015 р. поліс № АЕ/5239101 не діяв, не набрав чинності (але при цьому був дійсний), а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, станом на 24.08.2015 р., не була застрахована, а тому здійснювати відшкодування повинне саме Моторно (транспортне) страхове бюро України в силу приписів п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV, відповідно до якого Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Таким чином, Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні чітко визначив, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 24 серпня 2015 року поліс № АЕ/5239101 не діяв, а отже цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими для виконання на території України.
Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В правовій позиції, яка викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2013 року у справі № 6-2328св/13 зазначено, що відповідно до ст. 39 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 Закону).
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 9 Закону України № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Відповідно до ст. 29 Закону України №1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, враховуючи ліміт відповідальності, із Моторно (транспортного) страхового бюро України, на користь ОСОБА_1, як потерпілої особи, підлягає стягненню відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Моторного (Транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,
Керуючись ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів», ст. ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226,294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: