АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

25 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року відкрито провадження у вищевказаній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на недотримання правил підсудності при відкритті провадження у справі судом першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вже зверталася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року.

Частиною 4 ст. 297 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи наявність ухвал про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року з урахуванням положень ч. 4 ст. 297 ЦПК України, згідно яких повторне оскарження однієї і тієї ж ухвали не допускається, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя:

Справа № 761/19903/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14214/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.