АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/1825/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Ткаченко О.М.
Провадження № 22-ц/789/73/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Романська К.М.

апелянта - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на одну неповнолітню дитину - ОСОБА_3, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на одну неповнолітню дитину, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Збаразького районного суду від 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушеня судом норм матеріального права. Вказує, що судом першої інстанції не були взяті до уваги представлені нею довідки про хворобу неповнолітнього сина та інші докази.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини, викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, надавши належну оцінку наявним у справі доказам та встановивши всі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2003 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2003 року, однак не менше половини одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з травня 2003 року по жовтень 2010 року та стягнення додаткових витрат на утримання дітей задоволено вимоги у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_2 є інвалідом III групи, розмір його пенсії становить 999 грн.

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2011 року з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 29 березня 2011 року і до повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звертався до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що на час подання позовної заяви старша дититна позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягла повноліття та позивачка не зверталась до суду з позовом про визначення розміру аліментів на сина ОСОБА_3

Розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_3, станом на грудень 2013 року становить 490 грн. 50 коп., що становить 1/3 частину зі всіх видів заробітку згідно виконавчого листа№2-487 від 08.05.2003 року.

В суді першої інстанції позивачка уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що пред'явила даний позов в порядку ч.1 ст. 192 СК України, оскільки у неї складне матеріальне становищем, вона не може забезпечити дітям належного постійного грошового утримання, збільшились додаткові витрати пов'язані з хворобою дитини, тому це є підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив їй у збільшенні розміру аліментів колегія суддів не бере до уваги як необгрунтовані.

Для визначення підстав для збільшення розміру аліментів необхідно встановлювати юридично важливі обставини, визначені ст. 192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення або поліпшення матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, а також їх здоров'я. При цьому, позивачем наявність таких обставин в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що є її процесуальним обов'язком, під час розгляду справи не доводились.

Надані позивачкою в суді першої інстанції копії консультативної карти від 12.07.2011р., та копії акту дослідження стану здоров'я ОСОБА_3 за № 457., виданого 25.02.2013р. Збаразькою ЦРКЛ не є доказами, які б підтверджували наявність підстав визначених ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів.

З довідки до акта огляду МСЕК № 0045385 від 13.04.2012р. вбачається, що позивачці встановлена третя група інвалідності внаслідок загального захворювання .

На час пред'явлення позову до суду відповідач був інвалідом третьої групи загального захворювання. Згідно довідки Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області за №23 від 11.01.2014р. розмір отримуваної відповідачем пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання III групи становив 999грн.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 0379691 від 28.10.2014 року ОСОБА_7, є інвалідом II групи загального захворювання. У відповідності із виданою 23.03.2015р. Управлінням Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому довідкою за № 6908 відповідач, як інвалід II групи загального захворювання отримує пенсію у розмірі 1052 грн. 76 коп. Віповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 29.03.2011р.

Розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивачки станом на грудень 2013р. на підставі виданого Збаразьким районним судом Тернопільської області виконавчого листа від 08.05.2003р. становить 490 грн. 50 коп.

Таким чином доказів, які б свідчили про зміну матеріального стану відповідача у бік поліпшення, а також доказів, які б свідчили про погіршення стану матеріального або сімейного стану позивача та погіршення його здоров'я, матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції вірно вважав що відсутні визначені ст. 192 СК України підстави для збільшення розміру аліментів.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у додаткових витратах на дитину зокрема на її лікування є необргунтованими.

За змістом ст. 185 СК України розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За змістом ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть мати разовий або регулярний характер. Тому закон передбачає їх разове, періодичне або постійне покриття.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та обґрунтування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою не представлені докази, які дають підстави для задоволення позовних вимог згідно ст. 185 СК України .

Доводи апелянта, що суд незаконно відмовив у вимогах щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів колегія суддів не бере до уваги як безпідставні.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 07.04.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27.05.2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки ( пені ) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2003 року по жовтень 2010 року скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою жодних доказів щодо допущення відповідачем заборгованості по сплаті аліментів впродовж періоду з 2010 року по 15.05.2014 року тобто до досягнення ОСОБА_3 повноліття не представлено, а тому суд вірно вважав, що відсутні правові підстави для стягнення неустойки ( пені) за даний період.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги законності рішення суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхиллити.

Рішення Збаразького районного суду від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук