У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Чаладзе Гії Отарійовича, третя особа - ОСОБА_4, про визнання відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документа незаконною та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2013 року, що набрало законної сили, позов банка до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Позивач вказував про те, що вищевказаним рішенням суду йому надано право продажу садового будинку АДРЕСА_1 яке було предметом іпотеки, для задоволення вимог за кредитним договором від 26 липня 2007 року.

Зазначав про те, що для продажу вищевказаного садового будинку були необхідні правовстановлюючі документи, а саме: договір купівлі-продажу від 26 липня 2007 року, за яким покупцем є ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чаладзе Г.О. Ураховуючи те, що банк не був стороною вищевказаного договору купівлі-продажу, такий договір у нього відсутній, а, отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» він позбавлений можливості відчужити зазначений вище предмет іпотеки.

Позивач указував про те, що він звертався до відповідача із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року, проте йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило визнати відмову приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. у видачі дублікату правовстановлюючого документа незаконною та зобов'язати його видати дублікат договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Справа розглядалась апеляційним судом неодноразово. Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року рішення районного суду в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову змінено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що нотаріус, відмовляючи у видачі дубліката договору купівлі-продажу, діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат» та в межах своїх повноважень, а банком не було надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що підставою для оскарження дій нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій є постанова нотаріуса про відмову у вчиненні таких дій відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» і фактично це була відповідь на запит. Проте, відомості, які б свідчили про звернення банку до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальних дій та про відмову нотаріуса у вчиненні таких дії щодо видачі дубліката договору купівлі-продажу, банком не надано.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 26 липня 2007 року, садовий будинок АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_4 та на підставі договору іпотеки, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк», є предметом іпотеки на забезпечення зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 26 липня 2007 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2013 року, що набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 липня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, у розмірі 38 947 доларів США, що за курсом Національного банку України складало 311 189 грн 03 коп., звернуто стягнення на майно ОСОБА_4, а саме: садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 500 кв м, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, кадастрового номера земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

9 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року для виконання вищевказаного рішення суду.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. листом від 21 січня 2015 року було роз'яснено банку, що видача дублікатів правовстановлюючих документів здійснюється відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та дублікат видається приватним нотаріусом тільки стороні правочину.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом установлено, що наявне рішенням суду, що набрало законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь банка. Отже, банку надано усі права, необхідні для продажу спірного садового будинку, а саме укладення від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отримання витягу з державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та надано банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні ч. 5 ст. 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»).

У ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а, отже, і право на отримання правовстановлюючих документів.

Аналіз змісту норм ст. ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат» вказує про те, що дублікат нотаріально посвідченого документу видається лише особам, які були стороною правочину, а ст. 38 Закону України «Про іпотеку» вказує про те, що у іпотекодержателя наявне право продажу предмету іпотеки з отриманням всіх необхідних документів для цього.

При вирішенні питання застосування цих норм слід виходити з пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», в якому вказано про те, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV набрав чинності 1 січня 2004 року, а Закон України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ набрав чинності 1 січня 1994 року

Ураховуючи викладене, апеляційний суду порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що Закон України «Про іпотеку» у даних правовідносинах є спеціальним, який прийнято пізніше, а, отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про застосування Закону України «Про нотаріат» та про те, що банк не є тією особою, яка має право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріуса у спірних правовідносинах.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик