УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порт, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання наказів незаконними та поновлення на роботі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, у якому просила суд поновити їй строк на оскарження наказу директора державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП») від 26 січня 2015 року 2Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року про її переміщення; визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису четвертого терміналу посади тельмана, яку вона займала; визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року про переміщення ОСОБА_3; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора підприємства від 23 квітня 2015 року про припинення трудового договору та її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її в ДП «ІМТП» на посаду тельмана четвертого терміналу»; стягнути з ДП «ІМТП» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 27 жовтня 1992 року вона працювала на підприємстві на посаді тальмана 4-го терміналу порту. Вважає накази від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та від 26 січня 2015 року № 46/О про її переміщення незаконними, оскільки було збільшено штат на 3-му терміналі та її було переміщено до іншого структурного підрозділу, що не було обумовлено, укладеним з нею трудовим договором. Позивач вказує, що фактично відбулось не її переміщення, а переведення, про що вона не повідомлялась у встановлений законом строк. Указує, що вона була звільнена без попередньої згоди Незалежної профспілки порту, членом якої вона є, після незаконного її переміщення згідно вищевказаних наказів.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач був правомірно звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судами встановлено, що між сторонами існували трудові правовідносини.

23 січня 2015 року ДП «ІМТП» було прийнято наказ про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу, яким передбачалось ліквідацію з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис.

26 січня 2015 року ДП «ІМТП» було видано наказ про переміщення працівників (включаючи позивача), яке відбулося у зв'язку з забезпеченням заходів щодо реалізації підприємства, а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов'язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал».

Оскільки позивач відмовилась від переміщення, 23 квітня 2015 року відповідачем було видано наказ про звільнення позивача у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Оскільки ОСОБА_3 є членом виборного органу Незалежної профспілки працівників порту, то для її звільнення за п. 1 ст. 40 у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників порту від 21 жовтня 2015 року відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Обґрунтування відмови зазначено порушення трудових прав членів Незалежної профспілки та самої профспілки, а також встановлених ст. ст. 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України процедур.

Протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 24 лютого 2016 року та протоколом засідання працівників ІМТП від 23 березня 2016 року відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України з обґрунтування відмови, аналогічно викладеним 21 жовтня 2015 року (т. 2 а.с. 19, 21, 49-52).

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, послались на вказані протоколи, згідно яких профспілка відмовила у наданні згоди на звільнення тальмана ОСОБА_3, виходили із того, що така відмова є необґрунтованою, оскільки судом достовірно встановлено, що позивач була звільнення із дотриманням вимог чинного законодавства за п. 1 ст. 40 у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

При цьому судами не було враховано, що перевіряючи дотримання відповідачем при звільненні з роботи позивача вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні з'ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, не даючи при цьому оцінки обґрунтованості самого рішення.

Така правова позиція викладена у постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-104цс14, та від 1 липня 2015 року № 6-703цс15.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України залишили поза увагою та не врахували, що звільняючи члена виборного органу Незалежної профспілки працівників порту без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог діючого трудового законодавства.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М.Коротун
Л.М.Мазур
Т.О.Писана
О.В.Попович