Справа № 191/838/15-ц
Провадження № 6/191/82/16
У Х В А Л А

іменем України

23 листопада 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г. В.

при секретарі Сірченко О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області матеріали подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла, чи іншого володіння особи, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла, чи іншого володіння особи, а саме: будинку 8, який розташований по вулиці Дніпропетровська, смт. Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області, з метою опису та арешту майна яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що на виконанні у Синельнківському МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській обл., перебуває зведене виконавче провадження № 50343100 з примусового виконання виконавчих документів: в/л 191/838/15-ц від 10.12.2015 виданих Синельниківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, заборгованості загальним розміром 76204,88 грн.

11.02.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання боржником рішення суду до 19.02.2016 року, але боржником вимогу державного виконавця не було виконано.

Державним виконавцем на 23.03.2016 р. та 15.07.2016 р. були призначені виконавчі дії, про що боржника повідомлено рекомендованою кореспонденцією. Виїздом за адресою боржника: Синельниківський р-он, смт. Іларіонове, вул. Дніпропетровська, буд. 8, було встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв'язку тим, що ворота ніхто не відчинив, але імовірно у дворі будинку знаходився транспортний засіб, належний боржникові на праві власності, та оголошений у розшук постановою державного виконавця від 17.03.2016 року, про що складено відповідні акти.

Враховуючи наявність у боржника ОСОБА_1 невиконаних зобов'язань перед ОСОБА_2, а саме заборгованість загальним розміром 76204,88 грн. у межах зведеного виконавчого провадження №50343100 з примусового виконання виконавчих документів № 191/838/15-ц від 10.12.2015 виданих Синельниківським міськрайонним судом, просить винести ухвалу про примусове проникнення до будинку, що розташований за адресою: Синельниківський р-он, смт. Іларіонове, вул. Дніпропетровська, буд. 8, з метою опису та арешту майна яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши вказане вище подання, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2015 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів, та стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, заборгованість по аліментам на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 50791 (пятдесят тисяч сімсот девяносто одна) грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, заборгованість по аліментам на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 9500 (девять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 13256 (тринадцять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 1895 (одна тисяча вісімсот девяносто пять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, судовий збір в розмірі 761 (сімсот шістдесят одна) грн. 14 коп..

На підставі зазначеного рішення, Синельниківським міськрайонним судом 10.12.2015 року були видані виконавчі листи №191/838/15-ц, пров. 2/191/633/15 про стягнення з ОСОБА_1 (надалі боржник) на користь ОСОБА_2 - заборгованість по аліментам на утримання дитини за період з 01 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 50791 (пятдесят тисяч сімсот девяносто одна) грн. 80 коп.

Заборгованість по аліментам на утримання дитини, за період з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 9500 (девять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

Неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 13256 (тринадцять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 94 коп.

Неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 1895 (одна тисяча вісімсот девяносто пять) грн. 00 коп., та судовий збір в розмірі 761 (сімсот шістдесят одна) грн. 14 коп.

В листі зазначено, що рішення набрали законної сили 08.12.2015 року а строк предявлення виконавчого листа до виконання до 09.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Синельнківському МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та був прийнятий до виконання.

Судом встановлено, що постановами державного виконавця Синельнківського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 11.02.2016 року було відкрито виконавче провадження за № 50343100 з примусового виконання зазначених виконавчих листів. Вказаною постановою боржнику було запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа у семиденний строк. У постанові також зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішень буде розпочате примусове виконання цих рішень із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Вказані постанови були направлені боржнику та стягувачу, що підтверджується доданими до подання супровідними листами.

З доданих до подання документів вбачається, що 23.03.2016 року та 15.07.2016 року державними виконавцями Синельниківсько ВДВС МУЮ ОСОБА_5В та ОСОБА_6 були складені акти, якими встановлено, що виходами за адресою: Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Дніпропетровська,б.8, перевірити майновий стан не вдалося, двері державному виконавцю ніхто не відчинив, транспортний засіб боржника також не був виявлений у дворі домоволодіння.

В порушення вимог ст.30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не пересвідчився чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення.

Згідно з вимогами ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження"копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи відсутня належним чином посвідчена копія виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст.11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії та має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов'язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 2.12.2010 року у справі «Ратушна проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дане положення спрямоване на реалізацію конституційного права особи на недоторканість житла чи іншого володіння особи, в той же час ним створюються процесуальні гарантії забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає подання необґрунтованим, за відсутності відомостей про те, що боржник належним чином повідомлений про відкриття щодо нього виконавчих проваджень. Державним виконавцем, не долучені до подання документи про те, що державним виконавцем відповідно до вимог ст. 5 Закону України Про виконавче провадження були прийняті усі можливі та необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу, передбачені Законом України « Про виконавче провадження», при цьому, державним виконавцем до матеріалів справи не додано, доказів того, що в межах вказаного виконавчого провадження були направлені запити до відповідних державних органів з метою виявлення у боржника майна, тощо.

Відомості, що транспортний засіб належний боржникові на праві власності та оголошений у розшук постановою державного виконавця від 17.03.2016 року, на який він посилається у поданні- суду не надані.

Також, до матеріалів справи не додано відомостей про власника будинку, доступ до якого просить надати державний виконавець, а також відсутня будь яка інформація про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1

Враховуючи те, що у відповідності до ст. 4 ЦПК України суд при здійсненні правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, у задоволенні подання, яке не ґрунтується на вимогах закону, слід відмовити як у заявленому без достатніх підстав.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 212, 217, 376 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 4, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.10 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла, чи іншого володіння особи, а саме: будинку 8, який розташований по вулиці Дніпропетровська, смт. Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області, з метою опису та арешту майна яке належить ОСОБА_1 на праві власності - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Головуючий суддя: Г. В. Бондаренко