Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» (далі - ТОВ «Економ Плюс») про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що з березня 2013 року він працював на підприємстві відповідача на посаді директора магазину № 43 в смт Веселе Запорізької області. 04 вересня 2013 року він направив поштою до адміністрації товариства заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, починаючи з 17 вересня 2013 року та на роботу не виходив. Згодом дізнався, що наказом від 23 вересня 2013 року звільнений з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на викладені обставини, просив скасувати наказ про звільнення від 23 вересня 2013 року; внести до його трудової книжки новий запис про звільнення за власним бажанням за п. 1 ст. 38 КЗпП та виключити попередній запис про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку із зазначенням дати, що буде відповідати даті видачі трудової книжки; зобов'язати відповідача провести з ним остаточний розрахунок на день звільнення; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 172, 54 грн та компенсувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року позов задоволено частково. Суд змінив підстави звільнення ОСОБА_3 з роботи на п.1 ст. 38 КЗпП України, зобов'язав ТОВ «Економ Плюс» видати належно оформлену трудову книжку з належним записом про звільнення з роботи, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь заявника у розмірі 19 464, 06 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що із 15 березня 2013 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Економ Плюс», 02 квітня 2013 року був призначений на посаду директора магазину № 43. Наказом № 542 від 23 вересня 2013 року звільнений з роботи за прогул, датою звільнення вказано 17 вересня 2013 року.

За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, попередження про звільнення має бути письмовим, а тому повідомлення за допомогою телефонного зв'язку не є належним вчиненням дій щодо попередження роботодавця про звільнення за власним бажанням.

Як встановлено судами, 04 вересня 2013 року ОСОБА_3 направив на адресу ТОВ «Економ Плюс» заяву про звільнення за власним бажанням. Поштове відправлення отримано 10 вересня 2013 року.

Враховуючи територіальну віддаленість місця роботи і проживання ОСОБА_3 із місцезнаходженням керівництва ТОВ «Економ Плюс» та відсутність законодавчого визначення початку перебігу двотижневого строку за ст. 38 КЗпП України після отримання попередження про звільнення роботодавцем, правильним є відлік вказаного строку із дати здачі ОСОБА_3 листа до установи зв'язку.

За ч. 5 ст. 241-1 КЗпП України, коли строки (виникнення і припинення трудових прав та обов'язків) визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

З урахуванням наведеної норми, обрахунок починається із наступного після 04 вересня 2013 року дня, тобто із 05 вересня 2013 року.

Як встановлено судами, ОСОБА_3 вважав останнім робочим днем 17 вересня 2013 року та з наступного дня залишив роботу.

Разом з тим, у наказі про звільнення позивача датою такого звільнення зазначено 17 вересня 2013 року, коли ОСОБА_3 був на роботі та прогулу не вчиняв.

За таких обставин висновки апеляційного суду про відповідність наказу про звільнення позивача вимогам закону є передчасними.

Вимоги позову в іншій частині є взаємозалежними від вирішення позову про законність звільнення, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко