АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2348/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Шевчук О.П.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно та стягнення компенсації вартості майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та усунення від права спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4, треті особи - П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно та стягнення компенсації вартості майна - відмовлено.

ОСОБА_4 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та усунення від права спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивачів за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів підтримали свою апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги ОСОБА_4 - заперечили.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_4, проти апеляційної скарги позивачів за первісним позовом заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ частки із спільної сумісної власності подружжя у зв'язку із смертю, визнання права власності на майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх син - ОСОБА_5

Після смерті сина відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1.

Позивачі у встановлений законом строк звернулись до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, дружина сина - відповідач у справі від прийняття спадщини відмовилась.

Крім зазначеної квартири померлий та відповідач за час перебування у шлюбі придбали автомобіль НОМЕР_1.

Зазначений автомобіль придбано 24.10.2008 року в кредит у ВАТ «Родовід Банк», вартість автомобіля сплачувалась за час перебування сина з відповідачем у шлюбі - з 24.10.2008 року по 28.06.2014 року.

За таких обставин, позивачі просять суд визнати автомобіль НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виділити частку із спільної сумісної власності подружжя на зазначений автомобіль у зв'язку із смертю ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину автомобіля як на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 в розмірі 25 000 грн., визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину зазначеного автомобіля у порядку спадкування за сином в розмірі 25 000 грн. (а.с. 19 - 21).

З урахуванням збільшенням позовних вимог, просять суд сягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 25 000 грн. (а.с. 209).

Не погоджуючись з вимогами позивачів, відповідач ОСОБА_4 подала зустрічний позов про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та усунення позивачів від права спадкування (а.с. 144 - 146).

Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що її чоловік помер після хвороби на рак січового міхура.

Останній рік чоловіка турбували страшні болі, півроку до смерті він не виходив з квартири, за станом здоров'я чоловіку була призначена 1 група інвалідності, він потребував стороннього догляду та допомоги.

Батьки чоловіка - позивачі у справі, жодної допомоги у лікуванні та догляді за ОСОБА_5 не надавали, ухилялися від придбання ліків, посилаючись на зайнятість, відмовлялися сидіти з ним, навіть коли він був у безпорадному стані.

Після смерті сина його батьки не надали жодної допомоги на його поховання, від надання допомоги в поверненні боргів, що накопичились за час хвороби ОСОБА_5, та від сплати зобов'язань за кредитом на придбання автомобіля, що є предметом первісного позову, ухилились.

Також зазначає, що після смерті чоловіка його батьки дзвонили відповідачу та при зустрічах говорили, що вона не має права на спадщину, грубо наполягали на відмові від неї.

Скориставшись пригніченим психологічним станом відповідача, викликаним тяжкими обставинами, довготривалою хворобою чоловіка, боргами та самотністю, батьки чоловіка примусили ОСОБА_4 піти до нотаріуса і написати заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1

Позивач не розуміла, що відмова від спадщини є вкрай невигідною для неї, адже батьки чоловіка набували право на все майно, набуте подружжям за час шлюбу, та за яке вона багато років сплачувала кредит.

Посилаючись на викладене та зазначаючи, що вона вчинила зазначений правочин під впливом помилки щодо обставин, що мають істотне значення, ОСОБА_4 просить суд усунути батьків ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після його смерті, визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 перебували в шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2004 року (а.с. 59). Дітей від шлюбу подружжя не мало.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (а.с. 48), після його смерті відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1261 ЦК Україниспадкоємцями першої черги є дружина померлого - відповідач у справі та його батьки - позивачі у справі.

Батьки померлого у строк, встановлений ЦК України, подали до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті сина (а.с. 45, 46).

Дружина померлого ОСОБА_4 подала заяву про відмову від спадщини на користь матері чоловіка - ОСОБА_1 (а.с. 47).

ОСОБА_2 подав заяву про відмову від спадщини на користь матері померлого (своєї дружини) ОСОБА_1 (а.с.46).

В спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, входить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 65, 66).

Крім того, подружжям було придбано автомобіль НОМЕР_1.

Автомобіль було придбано за кошти, отримані в кредит у ВАТ «Родовід банк», у розмірі 123 784 грн. (а.с. 10)

19.01.2015 року державним нотаріусом Щербенко О.В. видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого спадкоємицею ј частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, є його мати - ОСОБА_1 (а.с. 98).

Відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що спірний автомобіль придбано в кредит, отриманий у ВАТ «Родовід Банк» на ім'я відповідача.

Повне погашення кредиту відбулося після смерті чоловіка відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачами не надано суду доказів, що кредит погашено з коштів, набутих подружжям за час шлюбу, а не з коштів, що належали особисто комусь з подружжя на праві приватної власності.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачами не надано суду доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, що автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачі також просили визнати за ними право власності по 1/6 частині автомобіля у порядку спадкування після смерті сина та стягнути з відповідача на їх користь компенсацію вартості автомобіля в розмірі 25 000 грн. на користь кожного.

Суд першої інстанції не задовольнив дану вимогу з підстав, що позивачами не надано доказів вартості спірного автомобіля та, відповідно, вартості 1/6 його частини, тобто фактично сума компенсації в розмірі 25 000 грн. на користь кожного з позивачів не підтверджена належними та допустимими доказами та вірно зазначив про те, що чинне законодавство передбачає поділ майна подружжя, виділення частки в натурі, стягнення компенсації її вартості за позовом одного з подружжя (ст. 71 СК України), а не за позовами спадкоємців, батьків одного з подружжя.

З підстав вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не доведені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Суд також дійшов вірного висновку про те, що не підлягають задоволенню зустрічні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсною її заяви про відмову від спадщини та усунення батьків спадкодавця від права на спадкування виходячи з наступних підстав.

В обґрунтування позову в частині вимог про визнання її заяви про відмову від спадщини недійсною, ОСОБА_4 зазначає, що вчинила зазначений правочин під впливом тяжкої для неї обставини та помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно ст. 229 ЦК Україниякщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено у п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів того, що відмовляючись від права на спадщину вона діяла під впливом помилки, оскільки в позові позивач по зустрічному позову вказує на те, що діяла під впливом батьків чоловіка та під впливом тяжкої для неї обставини.

У п. 23 Постанови роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем заявлено дві взаємовиключні підстави для визнання правочину недійсним, які не обґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції також правомірно не задовольнив позовну вимогу ОСОБА_4 про усунення батьків чоловіка від права на спадкування, оскільки відповідно ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані., однак ОСОБА_4 не надала суду доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, які б свідчили про ухилення батьків чоловіка від надання допомоги сину, коли він перебував у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачі за первісним позовом не довели суду, що автомобіль або частина автомобіля придбано за спільні кошти подружжя.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачі за первісним позовом не надали доказів вартості автомобіля з урахуванням його ремонту та погашення кредиту відповідачем після смерті чоловіка.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивач по первісному позову ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь своєї дружини (матері померлого), відмова є дійсною та позивачем ОСОБА_1, яка оформила належну сину на праві власності частину квартири на себе, не заперечується (а.с. 46, т.1).

Таким чином, звернення ОСОБА_2 з позовом про визнання за ним права власності на 1/6 частину автомобіля в порядку спадкування за сином не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги позивача по зустрічному позову ОСОБА_4 висновків суду не спростовують, оскільки, враховуючи, що відповідачі за зустрічним позовом втратили сина, а позивач за зустрічним позовом втратила чоловіка, то за цих обставин, на думку колегії суддів, сторони перебували в однаково важкому психологічному стані.

З цих підстав, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивачі після смерті чоловіка, скориставшись її психологічним станом, примусили написати заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, як не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про ненадання допомоги батьками тяжко хворому сину колегія суддів оцінює критично.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді