Номер провадження: 22-ц/785/2342/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П.., ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року,

встановила:

19.06.2013 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про застосування наслідків нікчемного правочину.

При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що позивач, захотів придбати земельну ділянку в Одеській області. Купив газету «Aviso» та за об'явою знайшов продавця ОСОБА_4. Під час телефонної розмови, а потім вже особистої зустрічі позивач та відповідач дійшли згоди поїхати та безпосередньо подивитися на земельну ділянку, яка розташована: ГОС «Кароліно», діл. № 37, с.Кароліно-Бугаз, Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_3 подивився зазначену земельну ділянку та вирішив її придбати.

В той же час ОСОБА_4, нібито бажаючи продати цю земельну ділянку, написала розписку, тому що в неї не були оформлені правовстановлюючі документи. В розписці від 08.04.06 р. ОСОБА_4 підтвердила, що отримала від ОСОБА_6 5200 доларів США за земельну ділянку № 37 ГОС "Кароліно". Також для подальшого оформлення документів на земельну ділянку, а саме державного акта на право власності на земельну ділянку та реєстраційної картки земельної ділянки, відповідач двічі надавали довіреності у квітні 2006 та 2009 роках, якими надавала право позивачу серед іншого розпоряджатися земельною ділянкою.

ОСОБА_3 03 липня 2008 р. отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НЖ № 306275 на ім'я ОСОБА_4, в якому зазначено, що вона на підставі рішення 6 сесії V скликання Кароліно-Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 10 листопада 2006 року, № 429 є власником земельної ділянки площею 0,059 га, яка розташована ГОС "Кароліно", діл. № 37, с. Кароліно-Бугаз Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області. Також він отримав реєстраційну картку земельної ділянки Центру державного земельного кадастру серія АБГ № 583718 на ім'я ОСОБА_4; оформив акт від 27.07.2006 року встановлення в натурі меж земельної ділянки. Відповідач передала членську книжку садівника № 37 СТГ "Кароліно" для того щоб позивач сплачував членські внески, що він добросовісно і робить в підтвердження цього є відповідні квитанції. Перелічені вище правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_3 оформляв за власні кошти.

Оформивши усі необхідні документи на земельну ділянку позивач захотів розпорядитися земельною ділянкою, яка йому належала згідно розписки та таке право надано відповідно до довіреності. В свою чергу, звернувшись до нотаріуса у листопаді 2011 р. ОСОБА_3 дізнався, що для продажу земельної ділянку необхідно ще згода чоловіка ОСОБА_4 Зателефонувавши ОСОБА_4 та пояснивши необхідність згоди її чоловіка вона погодилася, але зауважила, що зараз не може зустрітися та попросила їй зателефонувати за тиждень. Через тиждень позивач зателефонував ще раз, але відповідач вже не відповідала. Маючи номер телефону чоловіка ОСОБА_4, ОСОБА_3 зателефонував йому, він стверджував що зараз вони з дружиною зайняті і треба зателефонувати у січні 2012 року. На даний час з ОСОБА_4 неможливо зв'язатися, а більш того зустрітися. Термін дії довіреності закінчився 17.02.2012 року.

На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду за відновленням свого порушеного права. Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 37 ГОС "Кароліно", укладений між позивачем та відповідачкою не був посвідчений нотаріально та не пройшов державну реєстрацію. Отже, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між позивачем та відповідачкою є нікчемним, тобто не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідачка має повернути другій стороні, позивачеві)у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, отримані відповідачкою 5200 доларів США на виконання нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки підлягають поверненню позивачеві. З урахуванням викладеного, з посиланням на ст.ст.16, 216, 220, 655, 657 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошовий еквівалент 5200 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав.

ОСОБА_5 який також є представником ОСОБА_4 позов не визнав, вважає, що між сторонами було укладено договір послуги позивачу у вигляді оформлення на позивача довіреності, за відповідачем були отримані кошти в сумі 5200 доларів США, договір купівлі-продажу не укладався, в звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Овідіопольського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 122 668 грн. та судові витрати у розмірі 529 грн. 66 коп. Ухвалою суду першої інстанції від 11 грудня 2015 року виправлено описку в даті ухвалення рішення.

Не погодившись з рішенням суду від 27.11.2015 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що як вибачається із розписки від 08.04.2006 року відповідач ОСОБА_4 отримала від позивача ОСОБА_3 5200 доларів США за земельну ділянку № 37, розташовану за адресою: ГОС «Кароліно», діл. № 37, с.Кароліно-Бугаз, Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Даною розпискою між сторонами укладався саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки відповідач отримала від позивача 5200 долара США за земельну ділянку, а не договір надання послуг про, що зазначав відповідач, оскільки доказів не підтвердження укладеного між сторонами договору надання послуг не підтверджується жодними доказами по справі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.657 ЦК України (в редакції на час вчинення правочину) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як зазначено у ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частина 5 ст.216 ЦК України передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 37 ГОС "Кароліно", укладений між позивачем та відповідачкою не був посвідчений нотаріально та не пройшов державну реєстрацію, отже є нікчемним, тобто не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю та відповідачка має повернути другій стороні, позивачеві, у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, отримані відповідачкою 5200 доларів США на виконання нікчемного договору купівлі-продажу земельної ділянки підлягають поверненню позивачеві у гривневому еквіваленті, за курсом НБУ станом на день внесення рішення, тобто станом на 27.11.2015 року, 1 долар США = 23,59 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що висновок суду першої інстанції, про нікчемність укладеного між ОСОБА_4 та позивачем договору земельну ділянку № 37, розташовану за адресою: ГОС «Кароліно», діл. № 37, с.Кароліно-Бугаз, Кароліно-Бугазька сільська рада Овідіопольського району Одеської області є помилковим.

Відповідачем в апеляційній скарзі не спростовується, а навпаки зазначається, що ОСОБА_4 на час укладення в простій письмовій формі зазначеного договору купівлі-продажу не була власником зазначеної земельної ділянки і зазначений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Зазначення в апеляційній скарзі, що між сторонами виникли правовідносини повязані з укладенням договору про надання послуг не підтверджено будь якими доказами як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції. Зазначення, що надані позивачу довіреності на розпорядження земельною ділянкою є доказом укладення договору про надання послуг є безпідставними, оскільки в довіреностях наданих позивачу відсутні будь які посилання про укладення між сторонами договору про надання послуг.

Також колегія приймає до уваги, що в попередній апеляційній скарзі (т.1 а.с. 106-5-106) відповідачами зазначалося, що кошти отримані ОСОБА_4 у розмірі 5200 доларів США, є орендною платою, за користування позивачем земельною ділянкою.

Зазначення в апеляційній скарзі, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем 5200 доларів США як безпідставно набутих коштів є помилковим. В остаточних позовних вимогах позивач не просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в порядку ст. 1212 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі, що отримані відповідачем кошти у розмірі 5200 доларів США повинні стягуватися за курсом НБУ на час їх отримання, а саме станом на 08.04.2006 року є помилковим, оскільки суд першої інстанції відповідно до положень ст. 553 ЦК України стягнув грошові кошти за курсом НБУ на час ухвалення судового рішення.

Суд першої інстанції після остаточного уточнення позовних вимог (т.2 а.с. 19-21) помилково зазначив в якості відповідача ОСОБА_5, оскільки позовні вимоги до нього не заявлені, проте зазначене порушення не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Овідіопольського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_7

ОСОБА_2