У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» та ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказала, що вона 01 червня 2012 року була прийнята на посаду провідного спеціаліста з роздрібних продаж Маріупольського відділення Центральної філії Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» (далі − Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк»). 03 грудня 2012 року переведена на посаду провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ № 1 «Марфін банк». Наказом відповідача від 11 жовтня 2013 року № 58-3ПОС, у зв'язку із звільненням начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1 на неї було покладено з 12 листопада 2013 року виконання обов'язків начальника Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфін банк» та протягом встановленої тривалості робочого дня поряд з основними обов'язками, додатково виконувати обов'язки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1, у порядку суміщення посад, про який вона дізналася лише 18 листопада 2013 року. Наказом відповідача від 21 липня 2014 року № 530-ОС вона була звільнена з займаної посади провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу, у зв'язку із скороченням чисельності працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає що за час роботи у відповідача, а також при її звільнення були неодноразово порушені її трудові права, оскільки при виконанні робіт різної кваліфікації праця почасових робітників, а також службовців оплачується за роботою вищої кваліфікації, а вона виконуючи обов'язки начальника Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфін банк» та обов'язки начальника Маріупольського відділення ЦФ ПАТ «Марфін банк» № 1, у порядку суміщення посад, отримувала заробітну плату за своєю посадою та 30 % від її окладу, а тому розмір несплаченої їй заробітної плати у період з 12 листопада 2013 року по 27 липня 2014 року складає 70 927 грн 36 коп. У зв'язку з тим, що вона працювала з 12 листопада 2013 року на посаді начальника відділення більше двох місяців, а строк виконання обов'язків не було обмежено у часі наказом відповідача, то просить суд з 12 листопада 2013 року і надалі визнати її основним місцем роботи − посаду начальника Маріупольського відділення №1 ПАТ «Марфін банк» і зобов'язати відповідача внести запис до трудової книжки про її переведення на посаду начальника Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфін банк». Згідно з наказом ПАТ «Марфін банк» від 13 листопада 2013 року № 476 встановлено наступний режим роботи відділення банку: понеділок-пятниця з 08-03 год. до 17-30 год., вихідні субота, неділя. На усне прохання посадових осіб ПАТ «Марфін банк» вона написала заяву про згоду на переведення на неповний робочий час з 16 травня 2014 року, оскільки їй обіцяли збереження робочих місць.

28 травня 2014 року ОСОБА_4 подала відповідачу заяву про скасування попередньої заяви про згоду на неповний робочий час, і з цього часу стала працювати повний восьми годинний робочий день. На письмове звернення до відповідача відновити її трудові права, відповідач не відреагував, а тому вона вважає, що з відповідача підлягає стягненню несплачена їй у повному обсязі заробітна плата за період з 28 травня 2014 року по 27 липня 2014 року, яка складає суму 25 245 грн 37 коп.

У зв'язку з тим, що позивач не надав їй жодного списку вакансій, для можливості працевлаштування на іншій посаді, просила визнати незаконним наказ ПАТ «Марфін банк» про її звільнення та поновити її на попередній роботі і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34 483 грн 12 коп. Трудову книжку вона отримала тільки 20 серпня 2014 року та через напружену обстановку внаслідок проведення заходів у зоні АТО була вимушена виїхати із м. Маріуполя, і не мала змоги у місячний термін подати заяву до суду, тому просила суд визнати поважними причини пропуску строку у справі про звільнення, і поновити їй строк у цій частині позовних вимог.

З урахуванням наведеного та уточненням позовних вимог просила стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34 483 грн 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2014 року по 05 серпня 2015 року в розмірі 196 895 грн 28 коп., суму несплаченої заробітної плати за період роботи за сумісництвом виконуючої обов'язки начальника Маріупольського відділення № 1 ПАТ «Марфінбанк» з 12 листопада 2013 року по 27 липня 2014 року в розмірі 70 927 грн 36 коп., суму несплаченої заробітної плати за період праці протягом повного робочого часу з 28 травня 2014 року по 27 липня 2014 року в розмірі 25 245 грн 37 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, а всього стягнути 298 068 грн 01 коп.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 пропущений місячний строк звернення за захистом до суду з заявою про вирішення трудового спору про звільнення, встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення з позовом про поновлення на роботі.

Визнано незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» від 21 липня 2014 року № 530-ОС про звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлено її на роботі на посаді провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» № 1 ПАТ «Марфін банк» з 28 липня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ «Марфін банк» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 28 липня 2014 року по 05 серпня 2015 в розмірі 50 746 грн 02 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у її позові та позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційнихскарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи та те, що у ПАТ «Марфін банк» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності робочого штату Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» №1, однак, з урахуванням того, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що позивачці було запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, отже відповідачем при звільненні позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України було порушено її переважне право на залишення на роботі, роботодавцем не дотримані вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а тому суди дійшли правильного висновку про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_4 з посади провідного спеціаліста з роздрібного бізнесу Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» № 1 від 21 липня 2014 року № 530-ОС, поновлення позивача на роботі та враховуючи положення ст. 235 КЗпП України обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також, суди дійшли правильного висновку про те, що немає будь-яких правових підстав для поновлення позивачки на роботі на попередній посаді з наступним внесенням запису в трудову книжку про переведення на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» № 1 та нарахування заробітку у розмірі відповідного посадового окладу, оскільки позивачка у встановленому законом порядку наказом ПАТ «Марфін банк» на роботу на посаду начальника Маріупольського відділення ПАТ «Марфін банк» № 1 не приймалась та не переводилась, а виконання цих посадових обов'язків було покладено на позивачку тимчасово з 12 листопада 2013 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Марфін банк» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносова

О.В.Ступак