Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №368/1832/15-ц

Провадження №2/377/74/16

25 березня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., за відсутності сторін, розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошей, -

УСТАНОВИВ:

1 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення коштів, витрачених на встановлення підсобної будівлі колодязя у розмірі 8850 гривень, яку мотивувала тим, що мала усну домовленість з нею про те, що проживатиме у будинку, який належить відповідачці на праві власності. Восени 2012 року вона за усною згодою відповідачки розпочала облаштування прибудинкової території за власні кошти, а саме, будівництво колодязя, на що витратила 8850 гривень, які відповідачка повинна їй компенсувати згідно домовленості. Оскільки її конституційні права на відшкодування фінансових витрат були порушені, то вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 2 листопада 2015 року справа була передана на розгляд до Славутицького міського суду Київської області.

Відповідачем подано заперечення проти позовної заяви, мотивовані тим, що у 2011 році на прохання своєї свекрухи вона дозволила позивачці, яка була сусідкою свекрухи, у зв'язку з її сімейними обставинами тимчасове проживання у належному їй та брату на праві власності житловому будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, що перейшов у їх власність в порядку спадкування після смерті батьків. Біля подвір'я на вулиці є колодязь, якими її батьки та їх сусіди користувалися. Ніякого дозволу на спорудження колодязя у дворі будинку вона позивачці не давала, а та самовільно без її дозволу його побудувала з порушенням чинного законодавства, тому не має права вимагати від неї відшкодування витрат на його будівництво. Крім того, внаслідок порушення позивачкою правил користування газовим опаленням вона зіпсувала газовий котел у будинку та почала без її дозволу користуватися несправним пічним опаленням, що ледь не призвело до пожежі та знищення будинку, чим завдала їй збитків. У зв'язку з цим вона розірвала домовленість про проживання в будинку і позивачка з дітьми з нього виселилась. Враховуючи зазначене, відповідачка просила відмовити у позові в повному обсязі за недоведеністю та безпідставністю вимоги.

У судове засідання позивачка та відповідачка не з'явились, надіславши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв'язку з неявкою всіх осіб фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил ст. 197 ЦПК України не здійснювалось.

Перевіривши наявні докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі наданих відповідачкою свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 листопада 2007 року, виданого державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П., реєстр. № 1-3734, спадкоємцем ? частки майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є його дочка ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво в указаній частці, складається з жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кадомською сільською радою 25 лютого 1991 року. Будинок цегляний, розмір жилої площі 42,0 кв.м., загальна площа 60,1 кв.м.. До будинку примикає: погріб Б, кухня Г, сарай Д, убиральня д1, гараж Н, сарай н1, огорожа h, ворота h1, вимощення t. На ? частину спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5 (а.с.64).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації 21.12.2007 р. на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, власником ? частки є ОСОБА_2 (а.с. 65).

Рішенням Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 18.06.2015 р. № 1 затверджено ОСОБА_2, ОСОБА_5 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.62).

Копією кадастрового плану вказаної земельної ділянки підтверджено внесення її до Державного земельного кадастру (а.с.63).

Згідно наданих позивачкою копій товарних чеків від 12.10.2016 р. та від 19.10.2016 р. ФОП ОСОБА_6 вартість кілець колодязних 16 шт. становить 2880 грн., роботи - 2880 грн., всього 5760 грн, вартість кілець колодязних 5 шт. становить 900 грн., роботи - 900 грн., всього 1800 грн. (а.с.5).

За змістом наданої копії розписки ОСОБА_7, мешканець с. Кадомка, дійсно працював 19.10.2012 р. підсобником у копанні криниці. Сума оплати була 100 гривень на день. Криниця копалась в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1).

Згідно ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2).

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону (ч. 2).

Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою і глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч. 3).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4).

Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (ч. 5).

Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (ч. 1).

Як встановлено судом, відповідачці належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1, тимчасове користування якими з її дозволу здійснювала позивачка з дітьми у період з 2011 року по 2014 рік.

У 2012 році позивачка на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, спорудила колодязь, на що витратила 8850 гривень.

За загальним правилом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно правила ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1).

Надання позивачці дозволу на спорудження колодязя на земельній ділянці, на якій розташований належний відповідачці на праві спільної власності жилий будинок з надвірними будівлями, відповідачка заперечує, стверджуючи, що позивачка зробила це самовільно, без погодження з нею.

У позовній заяві про стягнення витрат на спорудження колодязя відсутнє посилання на докази, які підтверджують наявність домовленості з відповідачкою про спорудження позивачкою колодязя і в процесі судового розгляду доказів такої домовленості нею не надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

В обґрунтування позову в позовній заяві наведено посилання на абз. 4, 5 п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно яких інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі йгоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов'язок.

Проте необхідною умовою такого відшкодування має бути згода власника жилого будинку, наявність якої відповідачка заперечує, а позивачка в суді не довела.

За таких обставин немає підстав для задоволення позову про стягнення витрат на спорудження колодязя.

За правилами ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодуваються.

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел