У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С.,

за участю

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 02 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 до Державного бюджету України 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі позивачка вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що суд при прийнятті рішення не застосував вимоги ст.182 СК України та не врахував стан здоров'я дитини, яка часто хворіє, що підтверджено належними доказами по справі.

Посилається на безпідставність прийняття до уваги судом встановленої величини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки згідно ст. 182 СК України це не є обставиною, яка має бути врахована судом при визначенні розміру аліментів.

Доводить, що суд неправильно трактував ст.185 СК України зазначивши, що витрати на лікування або розвиток здібностей дитини не входять до предмету утримання, а є додатковими витратами.

Стверджує, що призначений судом розмір аліментів є необґрунтованим та незаконним, оскільки такий розмір не може забезпечити навіть нормального харчування сина, з огляду на те, що лише витрати стосовно проживання сина в трьохкімнатній квартирі та харчування в школі складають 790 гривень.

Звертає увагу, що суд необґрунтовано відмовив у прийнятті доказів щодо перебування її на лікуванні, а також доказів нанесення для неї відповідачем в присутності малолітнього сина тілесних ушкоджень, що завдало шкоди психологічному здоров'ю останнього.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3., сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір'ю.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції врахував, що відповідач має нерегулярний дохід, розмір такого доходу, відсутність у нього інших утриманців, є працездатною особою, а тому зобов'язаний відшуковувати можливості для надання утримання малолітнього сина.

Суд керувався тим, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, позивачка має регулярний заробіток і теж повинна утримувати сина, при цьому суд врахував, що у ОСОБА_1 є другий утриманець.

Суд прийняв до уваги також нормативно встановлену величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, ту обставину, що стан здоров'я сторін та дитини не мають таких особливостей, що істотним чином впливали б на розмір аліментів, а витрати на лікування або розвиток здібностей дитини не входять до предмету утримання, є додатковими витратами, відносини про що врегульовано нормами ст.185 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Вирішуючи спір, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст.ст.212-214 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання сина з ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі саме в розмірі 1000 грн, оскільки він не працює, у зв'язку з чим його дохід не може вважатись регулярним і стабільним.

Визначаючи розмір аліментів, судом правильно враховано матеріальне становище відповідача, а також обставини, що у відповідача відсутні інші неповнолітні діти та особи яких він утримує на підставі передбаченого законодавством обов'язку по наданню їм такої допомоги.

Доводами апеляційної скарги ці обставини не спростовано, та не зазначені інші обставини, що дають підставу вважати за можливе сплачувати відповідачем аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі визначеному в позовній заяві.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо витрат на лікування сина, з огляду на те, що такі витрати відповідно до ст.185 СК України є додатковими витратами на дитину, правом на отримання яких відповідачка може скористатися шляхом звернення до суду у відповідності до вимог Сімейного законодавства України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук