АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Рубан С.М.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивач звернувся із позовом на обґрунтування якого зазначив, що утримує та регулярно надає обов'язкові послуги з утримання житлового будинку АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

12 листопада 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, а в червні 2012 року відповідачем отримано від позивача претензію-попередження про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак погашення заборгованості відповідач не здійснює.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь 5805,46 грн. заборгованості за послуги утримання будинку та прибудинкової території, а також 229,40 грн. судових витрат. (а.с.2-5)

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ» заборгованість в сумі 5805,46 грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн. (а.с.46-48)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року і справу направити на новий розгляд. На обґрунтування скарги зазначила, що судом її не було залучено до участі у справі, а оскаржуваним рішенням порушуються її права та обов'язки як співвласника АДРЕСА_1. (а.с.114-115)

Скарги від ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ», а також від відповідача ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції не надходили.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена шляхом вручення повідомлення її представнику ОСОБА_2 під особистий підпис. ОСОБА_1 просила відкласти розгляд справи посилаючись на хворобу, проте доказів поважності причин неявки до суду не надала. (а.с.152-154, 158)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу постачання-отримання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 вищезазначеного Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 18 вищевказаних Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку АДРЕСА_1, що підтверджується наданими до районного суду доказами.

За свідоцтвом про право власності від 26 грудня 2003 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах. (а.с. 6)

Цих обставин, отримання від позивача наданих комунальних послуг та часткову оплату їх споживання із листопада 2009 року відповідач ОСОБА_2 та апелянт ОСОБА_1 не заперечували, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин.

Доказів погашення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 5805,46 грн. за період з 01 листопада 2009 року по 01 листопада 2012 року, відповідач ОСОБА_2 та апелянт ОСОБА_1 не надали, не встановлено таких і судом.

03 грудня 2012 року Подільським районним судом міста Києва, за заявою ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ», видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 5805,46 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги. (а.с.16)

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2013 року за заявою ОСОБА_2 судовий наказ був скасований. (а.с.17)

Відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності як підставу у задоволенні позовних вимог не заявляв, рішення районного суду не оскаржував.

Оскільки ОСОБА_1 є співвласником вищевказаної квартири, колегія суддів визнала, що визначення районним судом суми заборгованості за спожиті комунальні послуги впливає на її права та обов'язки, оскільки вона як співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності має брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України, а тому забезпечила право апелянта на перегляд законності оскаржуваного рішення районного суду.

Проте доводів неправильності (необґрунтованості) розрахунку суми заборгованості подана ОСОБА_1 апеляційна скарга не містить. При цьому апелянтом до суду не надано і в судовому засіданні не встановлено наявності обставин та доказів, які б давали законні підстави для зменшення нарахованої суми заборгованості за спожиті комунальні послуги або звільнення від їх сплати.

З огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів не вправі на стадії апеляційного розгляду приймати уточнення заявленого позову про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, залучати до участі у справі співвласників квартири АДРЕСА_1 або виходити за межі вимог заявлених в суді першої інстанції, у т.ч. вирішувати питання щодо застосування наслідків пропуску процесуального строку до заявлених вимог, якщо такі не були заявлені в суді першої інстанції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

С.М.Рубан

Справа № 22-ц/796/5982/2016

Унікальний номер 758/7738/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Сербіна Н.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.