Справа № 628/694/16-ц
Провадження № 2/628/454/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Цендра Н.В.,

при секретарі Кравцовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 січня 2015 року помер його батько ОСОБА_3. Після померлого залишилось спадкове майно, до складу якого увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Куп'янський район, село Московка, вулиця Залізнична, будинок №3 та приватизована земельна ділянка площею 0,174 га за тією ж адресою. ОСОБА_4 залишив на ім'я позивача заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Куп'янського району Харківської області 21 липня 2000 року.

Позивач спадщину прийняв. На частину заповіданого майна, а саме на житловий будинок ОСОБА_1 одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На земельну ділянку площею 0,174 га нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому що цільове призначення земельної ділянки у державному акті на право власності на землю визначено як для ведення особистого підсобного господарства, тоді як згідно ст.121 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року громадянам України могли надаватися земельні ділянки на право власності, в т.ч. для ведення особистого селянського господарства, а не підсобного.

Позивач зазначає, що Державний акт на земельну ділянку площею 0,174 га був виданий ОСОБА_2 сільською радою Куп'янського району Харківської області 20 вересня 2002 року, на ім'я його батька, тобто вже під час дії Земельного кодексу України 2002 р. а тому цільове призначення земельної ділянки необхідно було визначити у відповідності з формулюванням ст.121 вказаного кодексу.

Крім того при перевірці документів було виявлено, що в рішенні ОСОБА_2 сільради №29 від 22 лютого 1996 року «Про безкоштовну передачу землі в приватну власність громадянам» також вказано цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Крім того розмір земельної ділянки вказано 0,15 га, а в державному акті розмір земельної ділянки вказано 0,174 га. Така розбіжність також є перепонами у тому, щоб в подальщому позивач зареєстрував своє право на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, Також в вищевказаному Державному акті підставою для видачі останього вказано рішення ОСОБА_2 сільради без номеру від 17 січня 1997 року, але при перевірці такого рішення не існує. Фактично земля передавалась ОСОБА_3 в приватну власність на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради У сесії XX скликання №29 від 22 лютого 1996 року.

Оскільки Державний акт не відповідає діючому законодавству, то позивач просить суд визнати його недійсним, що дозволить йому в подальшому вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

09 січня 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Куп'янського району, Харківської області, актовий запис №1 (а.с. 8).

ОСОБА_4 за свого життя склав заповіт від 21 липня 2000 року, яким на випадок своєї смерті заповів: свій житловий будинок, присадибну земельну ділянку та автомобіль марки ИЖ-21251-010 своєму сину ОСОБА_1, що підтверджується ксерокопією дублікату заповіту посвідченого Кіндрашівскьою сільською радою народних депутатів Куп'янського району Харківської області.

22 червня 2015 року ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується ксерокопією зареєстрованої заяви від 22 червня 2015 року за №660 по спадковій справі №344/2015р. (а.с. 9).

28 грудня 2015 року державний нотаріус Купянської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_4 видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було зареєстроване в реєстрі за №1-2227 (а.с. 10).

22 січня 2016 року №89/02-31 постановою державний нотаріус Купянської державної нотаріальної контори Харківської області було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 наприватизовану земельну ділянку площею 0,174 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Куп'янський район, село Московка, вулиця Залізнична, будинок №3, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 5).

Крім того, в постанові нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій зазначено, що видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 не уявляється можливим, у звязку з тим, що право власності на землю визначено як для ведення особистого підсобного господарства, тоді як згідно ст.121 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року громадянам України могли надаватися земельні ділянки на право власності, в т.ч. для ведення особистого селянського господарства, а не підсобного. Державний акт, що його предявив нотаріусу заявитель на земельну ділянку площею 0,174 га був виданий на імя його батька ОСОБА_2 сільською радою Купянського району Харківської області 30 вересня 2002 року, тобто вже під час дії Земельного кодексу України 2002 р., а тому цільове призначення земельної ділянки необхідно було визначити у відповідності з формулюванням ст. 121 вказаного кодексу. Звідси висновок, що формулювання цільового призначення земельної ділянки не у відповідності з Законом не дозволяє нотаріусу, як державному реєстратору зареєструвати право власності заявителя на земельну ділянку згідно виданого свідоцтва про право на спадщину (а.с. 5).

Рішенням ОСОБА_2 сільради №29 від 22 лютого 1996 року «Про безкоштовну передачу землі в приватну власність громадянам» було вирішено передати у безкоштовну приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку з цільовим призначення для ведення підсобного господарства, розміром 0,15 га. (а.с. 12).

Беручи до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, встановлено, що позивач позбавлений можливості скористатися своїми спадковими правами та отримати спадщину після смерті свого батька.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна.

Відповідно до ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може виступати визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

В силу ст. 21 Земельного Кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод, щодо земельної ділянки.

Чинним земельним законодавством України передачі землі громадянам для ведення особистого підсобного господарства не передбачено. Ст. 121 ЗК України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, а тому у звязку з порушеннями вимог Земельного кодексу позивач, як власник житлового будинку має можливість вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться забудова, цільове призначення якої згідно ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

З наданих до суду документів, вбачається, що спірна земельна ділянка була передана у власність із невірно вказаним цільовим призначенням. У такому випадку, позивач не може скористатися у повній мірі своїми правами на житловий будинок, який розташований на даній ділянці, бо йому не вдається успадкувати земельну ділянку після смерті батька, так як Державний акт фактично не відповідає діючому законодавству.

Враховуючи той факт, що позивач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, та не може отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку на якій розташований даний будинок у звязку з невірно вказаним цільовим призначенням земельної ділянки в державному акті на право на землю, суд приходить до висновку, що права позивача порушені та потребують захисту. У звязку з викладеним, позов ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 377, 378, 1225 Цивільного кодексу України, ст. 116, 121, 152, 158 Земельного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт про право приватної власності на землю серії Р2 №776191, площею 0,174 гектарів, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Куп'янського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 2002 рік №70

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2016 року.

Суддя Н.В. Цендра