Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/1997/15
Провадження №22ц/778/1231/16 Головуючий у 1 інстанції: Громов І.Б.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В., суддів Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 недійсним. В позові зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить АДРЕСА_2 по 1/3 частині кожному. 12.05.2014 року на підставі договору ОСОБА_3 подарувала 1/3 частину квартири ОСОБА_4 На час укладення цього договору його дочка ОСОБА_5 була неповнолітньою, але ОСОБА_3 не отримала дозвіл органів опіки та піклування на вчинення правочину щодо відчуження майна, право власності та право користування у якому має неповнолітня. Посилаючись на вказане порушення законодавства, прав неповнолітньої та його особистих прав щодо здійснення управління майном неповнолітньої доньки, позивач просив суд визнати договір дарування недійсним та застосувати правові наслідки недійсності правочину - повернути ОСОБА_3 у власність 1/3 частину АДРЕСА_3.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2016 року в задово-ленні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно свідоцтва про право

власності на нерухоме майно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить АДРЕСА_4 по 1/3 частці кожному ( Т. 1 а.с. 151, 152).

Згідно з довідкою голови правління ОСМД «Хортицький» станом на травень 2014р. в зазначеній квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( Т. 1 а.с. 154).

12 травня 2014р. на підставі нотаріально посвідченого договору ОСОБА_3 подарувала належну їй частку квартири своїй матері ОСОБА_4 ( Т. 1 а.с. 148-150, 153).

На час укладення вказаної угоди співвласниці квартири ОСОБА_5, 05.11.1997р.н., виповнилось 16,5 років, тобто вона була неповнолітньою.

Позивач вказував, що при укладенні договору дарування було порушено вимоги ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», оскільки не було отримано дозволу органу опіки та піклування на відчуження частки у майні, право власності та право користування яким має неповнолітня. Тому позивач вважав, що у зв»язку з порушенням вказаних норм та прав неповнолітньої доньки, договір дарування є недійсним за приписами ст. 224 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вчинен-

ням оспорюваного правочину права та законні інтереси ОСОБА_2 порушені не бути.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам норм матеріального права.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому

цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюва-них прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 посилається на порушення внаслідок

дарування частки у квартирі ОСОБА_3 прав неповнолітньої співвласниці квартири ОСОБА_5, але позов заявляє не в її інтересах, зазначаючи її третьою особою.

В ході розгляду справи ОСОБА_5 надала письмові заперечення на позов, вказуючи, що вона не вважає, що її права порушені даруванням своєї частки квартири її матер»ю ОСОБА_3 її бабусі ОСОБА_4 Вона особисто як була власницею своєї частки у квартирі, так і залишилась, як була зареєстрована в цій квартирі та мешкала в ній, так і продовжує проживати у квартирі разом із бабусею. Крім того, вказує, що вона за рішення суду набула повну дієздатність на момент звернення ОСОБА_2 з позовом, а відтак, могла самостійно захищати у суді свої права та інтереси у випадку їх порушення (Т. 2 а.с. 4-6).

Вказані пояснення підтверджуються: довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22.01.2015р., довідками голови правління ОСМД «Хортицький» ( Т. 1 а.с. 9, 95, 99).

У відповідності до ст. 32 ЦК України управління майном ОСОБА_5 з боку батька не було потрібним, оскільки на час укладання оспорюваної угоди їй виповнилось 16,5 років та вона могла вже самостійно розпоряджатись своїм майном, крім відчуження нерухомого майна, на яке була необхідною згода батьків та органу опіки та піклування. Але такого відчуження свого майна неповнолітня ОСОБА_5 на цей час не здійснювала.

Також, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2014р.

задоволено заяву ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надано їй повну цивільну

дієздатність. Вказане рішення набрало законної сили 11.06.2014р. ( Т. 1 а.с. 96).

З цього часу ОСОБА_5 набула права самостійно розпоряджатись своїм майном, і

тому управління її часткою у праві власності з боку її батька та звернення батька до суду з позовом на захист її інтересів вже не требувалось.

Зважаючи на вказані обставини, суд правильно визнав, що позов заявлено ОСОБА_2 в свої інтересах, а його права даруванням своєї 1/3 частки квартири його колишньою дружиною своїй матері, не порушуються.

Крім того, оскільки відчужувалась 1/3 частка квартири, належна ОСОБА_3, а не

частка неповнолітньої ОСОБА_5, то згода органу опіку та піклування на її відчуження не була потрібна, що слідує з ретельного аналізу статей законів, на порушення яких посилався позивач.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За змістом статті 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» згода органу опіки та піклування потрібна лише у випадку розпорядження майном дитини, а Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» захищаються житлові права дітей у випадку їх дійсного порушення, в той час як ОСОБА_3 розпорядилась саме належною їй часткою у майні.

Отже, неповнолітня на той час ОСОБА_5 залишилась власником своєї 1/3 частки у квартирі, залишилась зареєстрованою в ній та проживає в цій квартирі, тому оспорюваним позивачем договором вона не була обмежена або позбавлена жодної із складових правомочностей власника права користування, володіння і розпорядження своєю часткою, а також правом користування квартирою в цілому.

Апеляційна скарга побудована на аналізі норм матеріального права, які захищають права дітей щодо належної їм власності та житлового права, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на те, що предметом позову не є власність неповнолітньої, позов в її інтересах не заявлявся, а права позивача відчуженням своєї частки квартири його колишньою дружиною не порушуються.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, правильно визначивши характер правовідносин, у відповідності до вірно застосованих норм матеріального права дійшов правильного висновку про відсутність порушення прав позивача, у зв»язку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні його позову. Тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: