Справа № 363/4117/14-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/1272/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 22.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним,-

Встановила :

У вересні 2014 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулося до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням змін та уточнень, просило визнати укладеним договір від 01 грудня 2014 року ТП № 23188 на постачання теплової енергії у гарячій воді між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_2 в редакції комунального підприємства.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що надає послуги з теплопостачання в офісні приміщення відповідача, а саме: приміщення № № 188, 189 по вул. Шолуденка, 6-Г у м. Вишгороді.

06 серпня 2014 року відповідачу надіслано лист № 1367/08 з двома примірниками договору ТП № 21388 на постачання теплової енергії у гарячій воді для підписання. 08 вересня 2014 року на адресу позивача надійшов лист з протоколом розбіжностей з двома не підписаними примірниками договору. Відповідач заперечував проти зміни умов договору в односторонньому порядку. Не погоджувалася з умовами, які були викладені в проекті договору щодо встановленння тарифів на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення), до яких належить і відповідач. Також відповідач не погоджувалася на умови договору, визначені на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 28 листопада 2014 року № 574 «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ВРКП «Вишгородтепломережа».

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважав доводи відповідачки безпідставними та просив задовольнити позов та визнати укладеним договір на постачання теплової енергії у гарячій воді між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_2 в редакції комунального підприємства.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ВРКП «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним задоволено.

Визнано укладеним договір від 01 грудня 2014 року ТП № 23188 на постачання теплової енергії у гарячій воді офісних приміщень № № 188, 189 у виробничому будинку № 6-Г по вул. Шолуденка в м. Вишгороді між ВРКП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_2 в редакції ВРКП «Вишгородтепломережа». Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року скасовано рішення апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційної інстанції, касаційна інстанція зазначила, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідачу належать офісні приміщення, дійшов правильного висновку про те, що послуги з теплопостачання такого приміщення повинні оплачуватися за тарифами на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) та не можуть оплачуватися за тарифами для населення (такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справах № № 6-43цс12, 6-72цс12).

Разом з тим, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що судом не перевірено, чи затверджена форма типового договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання; чи відповідає запропонований позивачем договір вказаному типовому договору, у звязку із чим не встановив, чи у такому випадку буде суперечити відмова відповідача від укладення наданого позивачем договору вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 1, 24 Закону України «Про теплопостачання».

В апеляційній скарзі Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ст..627 ЦК України відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст..630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відповідно до ст. ст. 1, 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору, має право в т.ч. на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обовязками споживача теплової енергії є, зокрема: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 «Про затвердження» користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

По справі встановлено, що відповідачка є власником офісних приміщень №188 та №189 в будинку №6-г по вул. Шолуденка, в м. Вишгороді, Київської області, що вбачається з копії відповідних технічних паспортів.

Згідно рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №363 від 31 липня 2003 року виробником, постачальником та виконавцем послуг теплопостачання та гарячого постачання в м. Вишгороді визначено ВРКП «Вишгородтепломережа».

Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №730 від 13 червня 2014 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Вишгородському РКП "Вишгородтепломережа"» позивачу встановлено тарифи на теплову енергію:

●для потреб бюджетних установ - 1037,66 грн. за 1 Гкал (без ПДВ);

●для потреб інших споживачів (крім населення) - 1037,66 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Встановлено що ВРКП «Вишгородтепломережа» надає відповідачці послуги з теплопостачання.

Листом ВРКП «Вишгородтепломережа» №1089/07 від 03 липня 2014 року відповідачку повідомлено про зміну тарифів на теплову енергію для бюджетних установ.

21 липня 2014 року відповідачка своїм листом не погодилась зі зміною умов договору, посилаючись на те, що офісними приміщеннями вона володіє як фізична особа, а тому дія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №730 від 13 червня 2014 року на неї не розповсюджується.

06 серпня 2014 року позивач надіслав відповідачці лист №1367/08 з двома примірниками договору ТП №23188 на постачання теплової енергії у гарячій воді з пропозицією його укладання.

Відповідно до протоколу розбіжностей по запропонованому проекту договору від 26 серпня 2014 року відповідачка заперечила проти зміни умов тарифікування послуг з теплопостачання з мотивів викладених у її листі від 21 липня 2014 року.

Судом з письмових пояснень відповідачки встановлено, що остання не ухиляється від укладання договору, а не погоджається з умовами додатку №1 до нього, в якому визначено тарифи на теплову енергію, як для потреб бюджетних установ. Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що договір має бути укладений саме на умовах визначених ВРКП «Вишгородтепломережа», тобто із застосуванням тарифів на теплову енергію, як для потреб бюджетних установ.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходив з обставин справи, вимог чинного законодавства,зібраних по справі доказів та дійшов висновку, що позивачем не доведено, що договір в редакції, запропонованій для підписання відповідачці, відповідає умовам типового договору і набув юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства і є обовязковим для сторін, а тому підстав для захисту прав позивача згідно п.1 ч. 2 ст. 16 та ст. 630 ЦК України шляхом визнання договору укладеним в цій справі не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача встановлено, що на час звернення до суду форма типового договору на теплопостачання купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання визначеному законом порядку не затверджувалось.

А тому, підстави розцінювати запропонований позивачем відповідачці до підписання договір, як такий що відповідає типовому договору, відсутні; відповідно, не можна вважати, що даний договір набув юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства і є обовязковим для сторін. Як наслідок, відсутні підстави для захисту прав позивача згідно п.1 ч. 2 ст. 16 та ст. 630 ЦК України шляхом визнання зазначеного договору укладеним.

В апеляційній скарзі позивача не приведено доводів, які б спростували вказані висновки суду, викладені в рішенні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про те, що сам факт використання теплової енергії для обігріву офісних приміщень не підтверджує того, що споживач є суб»єктом підприємницької діяльності в розумінні вимог закону «Про підприємництво» , а отже і того, що відноситься до категорії інших споживачів.

Як зазначено вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 грудня 2015 року тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання. Оскільки відповідачу належать офісні приміщення, послуги з теплопостачання такого приміщення повинні оплачуватися за тарифами на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) і не можуть оплачуватися за тарифами для населення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постановах у справах № 6-43цс12, № -72цс12 .

Враховуючи, що у даному випадку, вказаний висновок суду першої інстанції не впливає на обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позивачем вимог ( про визнання договору укладеним) та не тягне за собою його скасування з цих підстав, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст..307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: