Справа № 372/5190/14-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/609/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 18.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору та відшкодування збитків ,-

встановила:

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

18 грудня 2006 року між сторонами був укладений договір про спільне будівництво житлового будинку за адресою м. Обухів, масив Лукавиця №420, Київської області загальною площею 190 кв.м з метою подальшого продажу та поділу прибутку.

18 жовтня 2008 року усі роботи по зведенню будинку виконані.

Позивач майже повністю організувала і профінансувала здійснення будівництва на земельній ділянці площею 0,10 га, яка належала відповідачу житлового будинку, який на своє імя у 2001 році оформила відповідачка, і витратила на будівництво 142 024 долари США, що підтверджується підписаним відповідачем ОСОБА_2 актом виконаних робіт.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, її відмову від продажу будинку, та повернення їй вкладених нею грошових коштів у будівництво будинку, просила розірвати укладений з ОСОБА_2 договір про спільне будівництво житлового будинку від 18 грудня 2006 року, стягнути з відповідачки витрачені на будівництво грошові кошти у розмірі 142 024 долари США та пеню за невиконання зобов»язань у розмірі 144107 грн. 08 коп.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно позивач просила суд припинити договір простого товариства від 18.12.2006 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо спільного будівництва житлового будинку шляхом його розірвання через невиконання відповідачем умов договору щодо продажу збудованого на спільні кошти будинку. На підставі ч.2 ст. 1141 ЦК України позивач вважала, що відповідач повинен повернути вкладені позивачем кошти у будівництво будинку, тому просила з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 142024 долари США, що становить 3254769 грн. 84 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року позов задоволено.

Припинено договір простого товариства від 18.12.2006 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо спільного будівництва житлового будинку за адресою: м. Обухів, масив Лукавиця №420, Київської області шляхом його розірвання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 142024 долари США, що становить 3254769 грн. 84 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляції вказано, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що збудований сторонами будинок неможливо продати за 250000 доларів США, тому потенційні збитки мають бути розділені між сторонами. Ринкова вартість спірного будинку на даний час складає 74041 доларів США, що на її думку є зміною умов договору у звязку з істотними змінами обставин, що не залежать від волі сторін.

У спірному будинку живе сім»я відповідача із неповнолітніми дітьми, однак суд належної оцінки цьому факту не надав.

Відповідач ОСОБА_4 просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким внести зміни у договір про спільне будівництво житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення, що переглядається, відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір простого товариства підлягає розірванню внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов договору щодо продажу збудованого будинку, відтак усі вкладені позивачем ОСОБА_3 грошові кошти підлягають поверненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у 2006 році між сторонами укладений договір, згідно з умовами якого сторони домовились про спільне будівництво житлового будинку загальною площею 190 кв. м на земельній ділянці площею 0,10 га за адресою: м. Обухів, масив Лукавиця №420, Київської області, що належить ОСОБА_2

У договорі сторонами обумовлено, що будівництво будинку інвестують по можливості обидві сторони, організацію будівництва здійснює ОСОБА_3, по завершенню будівництва (без внутрішнього чистового оздоблення) будинок буде продано, кошти після продажу буде розподілено між сторонами (а. с. 12, 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Згідно зі ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Станом на 18 жовтня 2008 року всі передбачені договором про спільне будівництво житлового будинку роботи були виконані, загальна вартість робіт склала 153 647 доларів США, з яких вкладення ОСОБА_2 у будівництва склали 11623 доларів США, вкладення ОСОБА_3 склали 142024 доларів США, що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт, цивільно-правовими договорами, специфікацією, технічним паспортом, накладними (а. с. 13, 16-19).

Розмір зазначених вкладів у будівництво будинку сторонами не оспорюються, відповідно, в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про право власності серії, виданого Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області 12 грудня 2011 року, право власності на житловий будинок за адресою: м. Обухів, масив Лукавиця №420, Київської області, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а. с. 56, 57).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розрізано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1141 ЦК України договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного із учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників товариства.

Згідно з ч.2 ст. 1141 ЦК України у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та(або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_3 неодноразово пропонувала відповідачці спільно здійснити передбачений договором про спільну діяльність продаж житлового будинку за ринковою вартістю, існуючою на час продажу, через будь-яке запропоноване відповідачкою агентство нерухомості, але згоди на це не отримала. У зв'язку з невиконанням відповідачкою умов договору 17 червня 2014 року представник позивача направляв відповідачу претензію з різними варіантами пропозицій (а.с. 10, 11), однак доказів про прийняття будь-якої із запропонованих представником позивачки пропозицій матеріали справи не містять.

Суд вірно встановив, що підставою для розірвання договору спільного товариства за рішенням суду є істотне порушення умов договору відповідачем щодо продажу збудованого будинку , оскільки внаслідок цього позивач ОСОБА_3 значною мірою позбавляється на отримання прибутку від договору простого товариства, що негативно впливає на подальшу спільну діяльність і є підстави вважати договір про спільну діяльність припиненим.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала умови щодо продажу збудованого за рахунок спільних коштів будинку, а використовує його для проживання своєї сім»ї. З огляду на ці обставини з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку повернення учаснику припиненого простого товариства, підлягають стягненню вкладені у будівництво будинку грошові кошти як об»єкт речових прав, розмір яких відповідач не оспорює.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про неможливість виконати умови договору щодо продажу будинку за ціною, яка б перевищувала вартість його будівництва з огляду на стан ринку нерухомості після фінансової кризи, на думку суду, не є підставою для невиконання відповідачкою зобов'язання та для відмови позивачці у захисті порушеного права.

Саме з таких висновків Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував судові рішення у даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог та повернув справу на новий розгляд ухвалою від 12 серпня 2015 року ( а.с.156-158, т.1), які є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи в силу вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір спільного товариства, укладений між сторонами у 2006 році підлягає зміні у звязку з істотними змінами обставин щодо ринкової ціни збудованого будинку , колегія суддів не бере до уваги, оскільки позовних вимог про зміну договору у судовому порядку позивач не пред»являла, разом з тим відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вирішити незаявлену вимогу суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. НЕ може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних мірувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :