Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1136/15-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т.З.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року,-

встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ZHH0AU00070027 від 27.03.2006 року в сумі 324 749,94 грн. та судові витрати. Зазначало, що 27.03.2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за яким відповідач отримав кредит у розмірі 40 500,00 грн.. Позичальник умови кредитного договору тривалий час не виконував і станом на 02.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 324 749,94 грн..

Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 137 091 грн. 57 коп. станом на 02.06.2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 1 850,92 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у повному обсязі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині, в решті рішення залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та зазначає, що судом безпідставно було зменшено розмір пені, так-як матеріали справи не містять заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, а судом свій висновок щодо зменшення розміру неустойки не вмотивовано жодним чином.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 27.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZHH0AU00070027, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у КБ «Приватбанк» м.Київ поточний рахунок №3755 ВАТ «Житомир-АВТО» на строк до 26.03.2013 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 53 136,00 грн. для купівлі автомобіля ЗАЗ-DAEWOO TT3110 40 500 грн., а також 12 636,00 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 02.06.2015 року складає 324 749,94 грн., з яких: заборгованість за кредитом 38 245,95 грн.; заборгованість за відсотками 76 175,56 грн.; заборгованість по комісії 3 547,06 грн.; пеня - 206781,37 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом та заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив із вимог ст.526, 530, 1054 ЦК України.

В цій частині судове рішення не оскаржується.

Як визначено ч.3 ст.551 ЦК України, за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що розмір неустойки нарахований банком у сумі 206781,37 грн. є значно більшим від розміру боргового зобов'язання, а тому згідно з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України є підстави для зменшення відповідної суми до 19123 тис. грн., що не перевищуватиме збитків, завданих позивачу невчасним виконанням договірних зобов'язань. Наявність заяви відповідача у такому випадку не є обовязковою.

При цьому, зменшуючи розмір неустойки до 50% від суми кредиту, суд першої інстанції обґрунтував свої розрахунки із посиланням на п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду додатково зважає на те, що договірні відносини передбачають окрім обовязків сторін договору також і добросовісне використання ними своїх прав. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст.3, 12, 13 ЦК України).

Згідно п.2.3.3 кредитного договору у разі порушення позичальником своїх обовязків банк має право вимагати дострокове повернення кредиту та/або розірвання договору.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж здійснено позичальником у липні 2008 року і з цього часу ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо про порушення зобовязання ОСОБА_2, однак банк не скористався своїм правом заявити вимогу про дострокове стягнення кредиту у відповідності до умов договору та вимог ч.2 ст.1050 ЦК України і предявив позов лише через 7 років з часу коли дізнався про порушення свого права щодо сплати чергового платежу.

Зловживання банком своїми правами зумовило нарахування пені у сумі, що значно перевищує суму кредиту, а тому її зменшення до 50% від суми заборгованості по кредиту відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Доводи позивача про неможливість зменшення пені, з посиланням на ч.1 ст.624 ЦК України, є помилковими, оскільки остатньою не заборонено застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: