АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- СоколовоїВ.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року в сумі 3 231 594,76 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2 704 529,77 грн., відсотків - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5 811, 39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року скасувати та постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у суду 1-ї інстанції були відсутні правові підстави для ухвалення у справі заочного рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення відповідача про розгляд справи судом, відсутня згода позивача на заочний розгляд справи, а також відсутня ухвала суду про заочний розгляд справи. Отже, судом 1-ї інстанції не дотримано вимог ЦПК України щодо заочного розгляду справи та незаконно ухвалено заочне рішення, чим позбавлено відповідача права подати свої заперечення на позовну заяву та докази на їх обґрунтування, тощо. Задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачем порушено умови кредитного договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення та вручення відповідачу вимог банку про

виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року. В матеріалах справи також відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року. Крім того, судом 1-ї інстанції не досліджувалося питання правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» щодо усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного банку «ТАС-Комерцбанк». За наведених обставин, рішення суду 1-ї інстанції є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9повністю підтримала доводи апеляційної скарг та просила її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з»явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку представника, проте, поважних причин неявки представника в судове засідання в клопотанні не зазначено, відповідних доказів на їх підтвердження суду не надано, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2706/1107/72-533, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 198 298 доларів США зі сплатою 13,50% річних і погашенням згідно умов вказаного договору. За умовами договору банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 30.11.2032 року.

Правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк».

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк»та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором, №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований за №1306.

02.07.2015 року Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» було сформовано довідку про заборгованість ОСОБА_3за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року на загальну суму 3 231 594,76 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2 704 529,77 грн., відсотків - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5 811, 39 грн.

Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договорам №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути з відповідача достроково заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3 231 594,76 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2 704 529,77 грн., відсотків - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5 811, 39 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року в сумі 3 231 594,76 грн., яка складається з: тіла кредиту - 2 704 529,77 грн., відсотків - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн., суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 5 811,39 грн.,суд 1-ї інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року своєчасноне виконує, що призвело до виникнення заборгованості, наданий позивачем розрахунок заборгованості судом перевірений та є вірним, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в цій частині є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.1 кредитного договору №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позиковий рахунок №72.01 щомісяця через касу банку в терміни вказані в додатку, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Проте, ОСОБА_3свої обов'язки за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

Станом на 02.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року становить по тілу кредиту - 2 704 529,77 грн., відсоткам - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн.

Вказану заборгованість відповідач не погашає, а тому колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» заборгованості за договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року, а саме по тілу кредиту - 2 704 529,77 грн., відсоткам - 427 324, 45 грн., пені - 93 929,15 грн.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми права, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

Оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не виконала свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту, то є правові підстави для стягнення з неї на користь позивача 3 % річних від простроченої заборгованості по відсотках в сумі 5 811, 39 грн.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги стосовно того, що банк, в порушенні умов кредитного договору, не направив боржнику вимогу про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року, оскільки банк реалізував своє право шляхом звернення з позовом до суду.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду твердження апелянта про те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом 1-ї інстанції не досліджувалося питання правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», з огляду на таке.

Відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» №118 від 22.01.1996 року код ЄДРПОУ (Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) - унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, створеному 1996 році. Структура коду ЄДРПОУ восьмирозрядна, серійно-порядкова. Присвоєння кодів ЄДРПОУ проводиться державними реєстраторами, органами державної статистики, центральними органами виконавчої влади України. Код ЄДРПОУ зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Він є обов'язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб'єкта господарювання і зазначається на його печатках та штампах. У всіх документах - адміністративних, фінансових чи інших, де фігурує підприємство (організація), обов'язково вказується ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ. Кінцева мета присвоєння кодів ЄДРПОУ - проведення спостережень за структурними змінами в економіці щодо видів діяльності, створення, реорганізації(злиття, приєднання, поділу, перетворення) та ліквідації суб'єктів господарювання. За кодом ЄДРПОУ облік юридичних осіб ведеться також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб і т. д.

З кредитного договору №2706/1107/72-533 від 30.11.2007 року вбачається, що в розділі «Місцезнаходження і реквізити сторін» в графі банк зазначено АКБ «ТАС-Комерцбанк» код 19356840. На даному договорі також міститься кругла печатка банку з вказівкою на ідентифікаційний код банку 19356840.

В п.1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року зазначено реквізити Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», зокрема, ідентифікаційний код банку 19356840. На даному договорі також міститься кругла печатка банку з вказівкою на ідентифікаційний код банку 19356840.

Отже, з урахуванням положень законодавства України та вказаних обставин справи є всі правові підстави вважати, що Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного банку «ТАС-Комерцбанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції порушено вимоги ЦПК України, ЦПК України щодо заочного розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення відповідача про розгляд справи судом, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Порядок заочного розгляду справи регулюється главою 8 розділу ІІІ ЦПК України.

Статтею 224 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З досліджених доказів вбачається, що на виконання вимог ЦПК України, судом 1-ї інстанції на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1, було надіслано копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі, повістку про виклик до суду. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що адресатом копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі, повістку про виклик до суду було отримано 16.09.2015 року (а.с.46).

Таким чином, правових підстав вважати, що відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання, немає. Крім того, розгляд справи у відсутності відповідача, відповідно до вимог ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду. До апеляційної скарги відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів про неповноту дослідження доказів у зв'язку з розглядом справи у його відсутності та на спростування висновків суду.

Твердження апелянта про те, що в повідомленні про вручення поштового відправлення не містить відмітки про вручення поштового відправлення особисто адресату, а навпаки містить відомості про вручення поштового відправлення за дорученням, колегія суддів вважає, необґрунтованими, з огляду на таке.

Порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку регулюють Правила надання послуг поштового зв'язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270.

Пунктами 2, 17 даних Правил встановлено, що повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

Внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення.

Згідно з п.п. 89, 90, 121 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу, - паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, виданої органами внутрішніх справ.

Адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

До вручення одержувачу поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом відправник має право за місцем приймання цього поштового відправлення, поштового переказу для пересилання за додаткову плату подати заяву про одержання інформації про вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом.

У випадках, передбачених в абзацах сьомому-восьмому цього пункту, у разі, коли поштове відправлення, поштовий переказ було подано для пересилання з повідомленням про вручення, плата за надання довідки про його пересилання із заявника не стягується.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач не надав ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції довідки відповідного поштового відділення, з якої б вбачалося, що поштове відправлення з копією позовної заяви з додатками, копією ухвали про відкриття провадження у справі, повістку про виклик до суду було вручено особі, якуОСОБА_3 не уповноважувала на вчинення від її імені відповідних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :