Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю представника позивача ОСОБА_1О, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду від 27 липня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який розташований в с. Мирогоща Друга, по вул. Гагаріна, 3, Дубенського р-ну, Рівненської обл.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ними та ОСОБА_3 08 лютого 2008 року було укладено кредитний договір, який забезпечено іпотекою, а саме житловим будинком загальною площею 66,60 кв. м., житловою площею 48,50 кв. м., який розташований за адресою: в с. Мирогоща Друга, по вул. Гагаріна, 3, Дубенського р-ну, Рівненської обл. земельною ділянкою площею 0,13 га на якій розташований будинок, і таке майно передано в іпотеку власником такої нерухомості ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки, укладеного 08 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Через неналежне виконання позичальником кредитних обов'язань, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 17 грудня 2010 року такий позов було задоволено, Дубенський

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/384/2016 Головуючий у 1 інстанції : Лопухович А.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

міськрайонний суд Рівненської області ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» його продажу, виселено з вказаного будинку.

У зв'язку з наведеним ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що з будинку в примусовому порядку підлягають виселенню відповідач ОСОБА_4 та усі інші мешканці.

Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк відмовлено.

В поданій на заочне рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 року було задоволено позов ПАТ КБ „ПриватБанк про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 66,60 кв.м., житловою площею 48,50 кв.м., який розташований в с. Мирогоща Друга, по вул. Гагаріна, 3, Дубенського р-ну, Рівненської обл., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ „ПриватБанк.

Хоча матеріали справи не містять відомостей про вручення відповідачам письмових вимог позивача про добровільне виселення з будинку, проте така обставина не має правового значення для вирішення спору, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено на підставі рішення суду, а оскільки відповідачі разом з малолітніми дітьми відмовляються звільнити житловий будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки, тому останні підлягають виселенню. Наявність інших осіб у спірному будинку, який є предметом іпотеки порушує права Банку та перешкоджає іпотекодержателю здійснити стягнення на предмет іпотеки, тому вважає, що позов Банку про виселення відповідачів підлягає задоволенню.

Застосовані судом норми закону стосуються лише позасудового врегулювання на підставі договору, а в даному випадку Банк звернувся до суду для врегулювання спору та захисту своїх законних прав та інтересів.

Також вказує, що законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обовязку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про виселення на стадії судового захисту.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути на користь позивача судові витрати.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу, яку просив задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення із спірного житлового будинку ОСОБА_2, як члена сім'ї ОСОБА_5, суд першої інстанції послався на порушення позивачем вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» , оскільки останній у встановленому порядку письмово не попереджував відповідача про добровільне виселення з будинку.

Проте, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у звязку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права, з ухваленням у справі нового рішення.

По справі встановлено, що 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за яким останній отримав в кредит 27 350 доларів США та зобов'язався його повернути у передбачений договором спосіб.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_3 забезпечено іпотекою у вигляді житлового будинку загальною площею 66,60 кв. м., житловою площею 48,50 кв. м., який розташований в с. Мирогоща Друга, по вул. Гагаріна, 3, Дубенського р-ну, Рівненської обл., земельною ділянкою площею 0,13 га на якій розташований будинок, що передані в іпотеку власником такої нерухомості ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки, укладеного 08 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2010 року позов закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на вказаний вище будинок шляхом його продажу банком, виселено ОСОБА_3 з будинку та зобов'язано зняти його з реєстраційного обліку за адресою місцезнаходження будинку.

Згідно довідки Миргорощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 02 лютого 2015 року в житловому будинку, який є предметом іпотеки, зареєстрована ОСОБА_4.

Як при зверненні до суду із позовом, так і в ході судового розгляду позивач вказував, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована у спірному житловому будинку після укладення іпотечного договору із ОСОБА_3 без згоди ПАТ КБ «ПриватБанк», хоча така згода була обовязковою.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом ч. ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» . З урахуванням ч. 2 ст. 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 09 вересня 2015 року, справа № 6-455цс15.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що предмет іпотеки ОСОБА_3 було придбано за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів 08 лютого 2008 року.

З огляду на викладене, позов публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк про виселення ОСОБА_2 із житлового будинку, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, в с. Мирогоща Друга, вул. Гагаріна, 3, без надання іншого житлового приміщення, підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк задовольнити.

Заочне рішення Дубенського міськрайонного суду від 27 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 із житлового будинку, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, в с. Мирогоща Друга, вул. Гагаріна, 3, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк 365 грн. 40 коп., в рахунок відшкодування судових витрат, повязаних із сплатою судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_6