22-ц/775/171/2016(м)
Головуючий у 1інстанції ОСОБА_1
Категорія 79 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» (далі ПАТ «ПУМБ») на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зацікавлена особа - Закрите акціонерне товариство «Перемога» (далі ЗАТ «Перемога»),

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ПАТ «ПУМБ», в особі представника ОСОБА_3, звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) ОСОБА_4 щодо відмови 9 жовтня 2015 року у відкритті виконавчого провадження. Заявник просив визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову від 9 жовтня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого 18 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про звернення стягнення на нежиле приміщення, яке належить ЗАТ «Перемога» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, посилаючись на порушення вимог цивільно - процесуального законодавства.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року скарга ПАТ «ПУМБ» задоволена. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4, щодо винесення постанови від 9 листопада 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження. Скасована постанова ВП №49026695 від 9 листопада 2015 року, винесена державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4, про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2/265/1755/14ц, виданого 18 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про звернення стягнення на нежиле приміщення, яке належить ЗАТ «Перемога» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором. Зобовязано ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2/265/1755/14ц, виданого 18 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про звернення стягнення на нежиле приміщення, яке належить ЗАТ «Перемога» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором.

В апеляційній скарзі Департамент ДВС Міністерства юстиції України просить ухвалу скасувати та задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить будь - яких обґрунтувань щодо підвідомчості виконавчого документа ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у звязку з не перевищенням суми стягнення 10 млн. грв. Суд зробив необгрунтований висновок про необхідність перерахування суми стягнення з іноземної валюти у національну по курсу на момент відкриття виконавчого провадження. Будь які посилання на нормативно правові документи при цьому відсутні.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими сума зобов»язання становить десять і більше мільйонів гривень або еквівалентна сума в іноземній валюті. Суд не врахував, що на момент набрання законної сили рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2014 року еквівалент 635 037,37 доларів США за курсом НБУ не перевищував 10 млн. грв. та становив, з урахуванням 368 981,76 грв. пені, 9 530577,35 грв. Тому, судом неправильно застосовані положення п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, посилається на те, що ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не є належним субєктом оскарження у справі, оскільки є структурним підрозділом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, старший державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_4 та представник ЗАТ «Перемога» в судове засідання апеляційного суду не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПУМБ» - ОСОБА_3, який заперечував проти доводів скарги та просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Задовольняючи скаргу ПАТ «ПУМБ», суд виходив з того, що старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження були порушені вимоги діючого законодавства, а саме, Закону України «Про виконавче провадження», що порушило законні права та інтереси ПАТ «ПУМБ», як стягувача.

Колегія суддів не може не погодитися з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», (далі Закон), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом.

Статтею 25 цього Закону передбачено, що державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

Згідно з п.4 ч.1 ст.26 цього Закону державний виконавець відмовляє відкритті виконавчого провадження у разі предявлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

У відповідності з п.2 ч.1 ст.21 вказаного Закону, на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими сума зобов»язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентна сума в іноземній валюті.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 9 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 була винесена постанова ВП №49026695 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2/265/1755/14, виданим 18 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя на підставі рішення цього ж суду від 12 листопада 2014 року про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ПУМБ», за кредитним договором від 30 січня 2007 року в розмірі 635 037, 37 доларів США, на нежитлове приміщення по вул. Азовстальській,126 в м. Маріуполі. Підставою для закриття виконавчого провадження в постанові зазначено, те, що виконавчий документ предявлено не за підвідомчістю виконання рішення, оскільки боржник та сума стягнення за виконавчим документом не відповідають вимогам ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження»( а.с. 6,8).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи скаргу ПАТ «ПУМБ», правильно застосував норми процесуального та матеріального права і дійшов обгрунтованого висновку про незаконність дій старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_4 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки приймаючи таке рішення державний виконавець дійшов помилкового висновку про непідвідомчість виконання виконавчого листа від 18 грудня 2014 року ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.11 цього Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності з розясненнями, які містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, в мотивувальній частині рішення слід навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом ( ст.192 ЦК, ч.3 ст.533ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Тобто, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Такі ж розяснення містяться і у п.12 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Аналогічні висновки викладені й у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145 цс 14, у постанові від16 вересня 2015 року у справі №6-190 цс15., які є, у відповідності зі ст.360-7 ЦПК України, обовязковими для всіх судів.

Тому, у разі ухвалення рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті, стягненню під час примусового виконання рішення підлягає саме іноземна валюта, визначена рішенням, що є поновленням порушених прав та законних інтересів стягувача.

Зміна способу та порядку виконання рішення здійснюється в судовому порядку за заявою сторін виконавчого провадження або державного виконавця.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентовано ст.52 Закону.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземні й валюті визначені ст.53 цього Закону, відповідно до ч.1 якої, у разі, якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках або на зберіганні у банку, чи іншій фінансовій установі, що мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, державний виконавець зобовязує продати протягом семи днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.

Згідно з ч.2 цієї статті, у разі якщо такі кошти розміщені у банку або в іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, державний виконавець зобовязує перерахувати протягом семи днів ці кошти до банку або іншої фінансової установи, які мають таке право для їх реалізації відповідно до вимог ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.3 цієї статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець, за правилами. встановленими ч.1 і 2 цієї статті, дає доручення на купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу» районні, міські міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум та зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Міністерство юстиції України, головні управління юстиції в областях мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті.

Тобто, законодавчо, державний виконавець має всі можливості, як для стягнення, так і для перерахування коштів в іноземній валюті на користь стягувача.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості за виконавчим документом становить 635 037,37 доларів США та 368 981,76 грв. Станом на день ухвалення рішення (12 листопада 2014 року) з урахуванням курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України, розмір заборгованості становив - 10 364 469,96 грв. (9 995 4888,20 грв. +368 981,76 грв.)

У звязку з викладеним, висновки суду про незаконність дій старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції ОСОБА_4 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, є обґрунтованими, а тому, доводи апеляційної скарги про непідвідомчість виконання виконавчого листа від 18 грудня 2014 року ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції, у звязку з невідповідністю суми стягнення вимогам п. 2 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають відхиленню.

З доводами апеляційної скарги про те, що відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не є субєктом оскарження у даній справі, колегія суддів також не може погодитися, оскільки відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, у розумінні цієї норми, державний виконавець не є окремим субєктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади ДВС.

Враховуючи зазначене, посилання в скарзі на те, що чинним законодавством не передбачено право на оскарження дій відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, який, відповідно до положень ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу», є органом державної виконавчої служби, є неправильним.

Порушень норм процесуального права при розгляді даної справи колегія суддів не вбачає, оскільки Міністерство юстиції 11 серпня 2015 року надало довіреність на представлення інтересів Міністерства, в особі Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та його посадових осіб, зокрема, інтереси відділу примусового виконання рішень та державних виконавців зазначеного відділу в судових органах ( а.с. 30,45).

Таким чином, оскільки ухвала постановлена з додержанням вимог закону, вона підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відхиленню.

У звязку з несплатою Департаментом ДВС Міністерства юстиції України судового збору при подачі апеляційної скарги та відстрочкою його сплати, за ухвалою апеляційного суду від 26 січня 2016 року, до ухвалення судового рішення, судовий збір у розмірі, передбаченому п/п 9 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що складає 1378 грв. підлягає стягненню з Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року залишити без зміни.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в дохід держави судовий збір в розмірі 1378,00 грв.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Ігнатоля

Судді Л.М. Кочегарова

ОСОБА_6