Справа № 310/5536/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Олійник Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/10 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Олега Сухарєва, 120 в м. Бердянську Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 21 серпня 2015 року ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 15.01.1971 року рестр. №543 її батьку, ОСОБА_3, була надана в безстрокове користування земельна ділянка, площею 471 кв.м., розташована за адресою: вул. Ленінградська, 120 (до перейменування та перенумерації вул. Кабельна, 123, на цей час вул. ОСОБА_4) для будівництва житлового будинку.

В 1973 році на підставі зазначеного договору ОСОБА_3 було збудовано: житловий будинок «А», прибудова «а1», веранди «а, а2», ганок до «а2», ганок до «а». В 1982 році ОСОБА_3 було збудовано: вбиральня «З», сарай «Д», навіси «М, О», душ «П», ворота №1, паркан №2, басейн «Г», водопровід «К», замощення І. В 1965 році ОСОБА_3 було збудовано альтанку «Л».

26.09.2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу ОСОБА_5 реєстр. №3699, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що йому буде належати та на що за законом він матиме право, в тому числі належний йому житловий будинок, разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області по вул. Ленінградській, 120, заповів ОСОБА_1.

17.09.2008 року померла її мати, ОСОБА_6. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися: ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця був зареєстрований у будинку та фактично прийняв спадщину. Її сестри: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, заявили про відмову від спадщини на її користь.

На підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.11.2015 року по справі №310/9421/15-ц за нею рішенням державного реєстратора ОСОБА_9 08.04.2016 року здійснена державна реєстрація права власності на 9/10 частин житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Олега Сухарєва, 120 (до перейменування вул. Ленінградська) реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 04.

Із належних їй 9/10 частини житлового будинку по вул. Олега Сухарєва, 120, 3/10 частин належить їй в порядку спадкування за законом після смерті 17.09.2008 року ОСОБА_6 та 3/5 частин - в порядку спадкування за заповітом після смерті 30.10.2008 року ОСОБА_3.

21.08.2015 року помер її рідний брат ОСОБА_2, який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить 1/10 частина житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Олега Сухарєва, 120 (до перейменування вул. Ленінградська).

У встановлений законом строк, 16.02.2016 року, вона звернулась до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 21.08.2015 року ОСОБА_2.

Проте, державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 15.06.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. Свою відмову нотаріус пояснив відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_10 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

Представник Бердянської міської ради, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність відповідно до закону.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в звязку з наступним.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Вологіна») ОСОБА_11 народився 13.07.1958 року у шлюбі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АИ №565441, виданого 21.10.2006 року Краснотурїнським міським відділом ЗАГС Свердловської області.

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 15.01.1971 року рестр. №543 ОСОБА_3 була надана в безстрокове користування земельна ділянка, площею 471 кв.м., розташована за адресою: вул. Ленінградська, 120 (до перейменування та перенумерації вул. Кабельна, 123, на цей час вул. ОСОБА_4) для будівництва житлового будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 померла 17.09.2008 року, ОСОБА_3 помер 30.10.2008 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.11.2015 року по справі №310/9421/15-ц за ОСОБА_1 було визнано право власності на 3/10 частин житлового будинку №120, розташованого по вул. Ленінградська (після перейменування вул. ОСОБА_4) в м. Бердянську, Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 17.09.2008 року ОСОБА_6, та на 3/5 частин вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті 30.10.2008 року ОСОБА_3. Право власності на 1/10 частину зазначеного житлового будинку мав оформити за собою ОСОБА_2, який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_2 помер 21.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЛЕ №543327, виданим 09.09.2015 року відділом ЗАГС адміністрації муніципального району «Корочанський район» Белгородської області Росії.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття.

За змістом ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті 21.08.2015 року ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини 16.02.2016 року до Бердянської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1.

Постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 15.06.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/10 частину житлового будинку №120 по вул. Олега Сухарєва в м. Бердянську через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зазначеним вище судовим рішенням від 13.11.2015 року по справі №310/9421/15-ц було встановлено, що відповідно до норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом МРР БЖКГ України від 24.06.2011 року, та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Держбуду України 24.05.2001 року, житловий будинок А» з прибудовами та належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Бердянськ, вул. Олега Сухарєва, 120, збудований до 05.08.1992 року, не є обєктом самочинного будівництва, не підлягає прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Аналізуючи надані докази, суд приймає до уваги наявні письмові докази, пояснення свідків і приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57 61, 212 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Олега Сухарєва, 120 в м. Бердянську Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 21 серпня 2015 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко