АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/986/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2134/16Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Мартєва С.Ю., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2, визначивши третьою особою Управління державної міграційної служби Полтавської області, прохаючи позбавити відповідача права користування житловим будинком АДРЕСА_2 шляхом його виселення з будинку та дозволити УДМС Полтавської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за вище вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_2. Відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1995 року по 13 липня 2012 року, який на теперішній час розірвано. Відповідач не є співвласником будинку, а був зареєстрований у ньому у період шлюбу та проживає по теперішній час. Вважає, що оскільки вона не укладала з відповідачем жодного договору оренди чи найму житла, то він не має правових підстав проживати в даному будинку. На її прохання добровільно звільнити житлове приміщення, він відмовився та продовжує проживати у вказаному будинку, чим перешкоджає у користуванні належним їй майном.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, прохала оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що незважаючи на її твердження про відсутність будь-якої угоди щодо користування нерухомим майном та відсутність у матеріалах справи доказів протилежного, судом першої інстанції не враховано, що за відсутності угоди відповідач користується чужим, не належним йому нерухомим майном та не здійснює ніякої плати за це користування.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з нормою ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до норми ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Судом першої інстанції вірно встановлено й підтверджується матеріалами справи, що згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2007 року ОСОБА_5 дійсно є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору дарування, посвідченого Решетилівською ДНК від 16 липня 1993 року, реєстраційний №1478 та договору дарування, посвідченого Решетилівською ДНК від 17 квітня 1996 року, реєстраційний № 811 й рішення Решетилівського районного суду, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2007 року (а.с.5).

13 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано шлюб, укладений 17 вересня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області 13 липня 2012 року (а.с.4).

У судовому засіданні встановлено й не заперечується апелянтом, що у вказаному житловому будинку, ОСОБА_2 був зареєстрований у звязку з укладенням шлюбу з ОСОБА_4 у квітні 1996 року та зареєстрований і продовжує у ньому проживати й надалі.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим у будинку, в період шлюбу з позивачем та після розірвання шлюбу проживав у належному позивачу будинку, а припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє його права користування займаним жилим приміщенням, що відповідає положенням ч.4 ст.156 ЖК України, суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач є єдиним власником будинку та, після розірвання шлюбу з відповідачем, має право вимагати його виселення із будинку у зв`язку із тим, що останній не уклав із нею відповідної угоди, є безпідставними та не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Положеннями ст. 158 ЖК УРСР передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Плата за користування жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК).

При цьому відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Так, доказами, наданими відповідачем у справі, яким судом першої інстанції надано належну оцінку, підтверджується, що проживаючи у спірному будинку, ОСОБА_2 оплачує житлово-комунальні послуги, вказане підтверджується копіями розрахункових книжок за спожиту електроенергію, за користування природним газом, по сплаті за воду і водовідведення (а.с. 129-132).

Також, ОСОБА_2 надано субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року, на спірний житловий будинок (а.с. 133).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не прийняв до уваги обставини, які були викладені в позовній заяві та не надав належної оцінки, щодо виниклих правовідносин між сторонами, оскільки не обґрунтував в оскаржуваному рішенні правові підстави проживання відповідача в спірному домоволодінні після припинення сімейних стосунків між сторонами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, колегія суддів констатує, що відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх члені сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу.

Передбачені обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї не є порушенням права власності.

Як вже зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, те, що позивачка скориставшись своїми правами, наданими власнику будинку, що передбачені ст. 150 ЖК та ч. 1 ст. 383 ЦК України надала відповідачу, як члену її сім'ї право проживання (користування) спірним будинком, тобто ОСОБА_2 вселився та займає житлове приміщення у встановленому законом порядку.

Таким чином, те, що після припинення шлюбних відносин з позивачкою, ОСОБА_2 продовжує проживати у вказаному житловому будинку, не суперечить чинному законодавству.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що між власником і колишнім членом його сім'ї не було угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, що є підставою для виселення, то з ним також не можна погодитися, так як у разі не сплати відповідачем квартирної плати та плати за комунальні послуги добровільно, власник вправі пред'явити до нього позов про стягнення належних за це сум.

Однак, вимоги щодо стягнення з відповіда оплати проживання у будинку позивач не заявляв, крім того матеріалами справи підтверджено, що комунальні послуги за користування жилим приміщенням відповідач сплачує добровільно.

Щодо твердження апелянта про те, що у власності відповідача наявне інше житлове приміщення, то вказана обставина не підтверджується матеріалами справи, адже у відповідь на запит суду, нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С. було надано належним чином засвідчені документи, з яких вбачається, що нотаріусом посвідчено право власності на АДРЕСА_1 за іншою особою.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргавідхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: С.Ю. Мартєв

Л.І. Пилипчук

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль