Справа №592/1478/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 22-ц/788/1887/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,

треті особи: Піщанська сільська рада Ковпаківського району м. Суми, ОСОБА_5,

про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

12 лютого 2016 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, при цьому посилався на те, що являється власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 Ковпаківського району м. Суми. Веде підсобне господарство на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності. Для вирощування сільськогосподарської продукції йому необхідний вільний доступ для заїзду сільськогосподарської техніки зі сторони провулку Луговий.

Позивач зазначав, що відповідач незаконно здійснив будівництво цегляного паркану та воріт на земельній ділянці, що перебуває у загальному користуванні мешканців села та є складовою частиною провулку Луговий і відноситься до земель Піщанської сільської ради. Частина земельної ділянки, на якій відповідач побудував паркан і металеві ворота, не належить відповідачу на праві власності та на будь-якому іншому речовому праві, була зайнята ним самовільно.

Позивач посилався на те, що побудовані відповідачем ворота та паркан унеможливлюють здійснювати йому обробку земельної ділянки та збирання врожаю механізованим способом, завозити різні добрива для покращення урожайності, тобто створюють йому перешкоди у здійсненні права користування належною йому земельною ділянкою.

ОСОБА_3 просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати (прибрати) металеві ворота і цегляний паркан по АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу встановлювати та/або розміщувати будь-які предмети, що ускладнюють рух до земельної ділянки позивача по АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 28.03.2002 р., зареєстрованого за № 3933 від 28.09.2002 р., переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1090 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 8 - 10).

Рішенням Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми 30.10.2013 р. "Про затвердження технічної документації та уточнення площі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд" була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,1042 га (а.с. 9).

ОСОБА_4 на підставі рішення Піщанської сільської ради народних депутатів від 21.04.1994 р. № 19 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 25.07.1994 р. по АДРЕСА_1 площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4. Вказана земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_4 у державному земельному кадастрі 14.03.2014 р. (а.с. 38-40, 107-109).

У даній справі суд першої інстанції розглянув по суті спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 стверджував, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки шириною біля 6 м, яка по своїй довжині розташована між належною йому (тобто ОСОБА_3.) земельною ділянкою та земельною ділянкою, належною відповідачу. Як стверджує позивач, спірна земельна ділянка являється продовженням провулку Лугового та являється землею загального користування.

ОСОБА_4 позов не визнав та стверджував, що спірна земельна ділянка являється складовою частиною земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться у його власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 25.07.1994 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів про те, що по АДРЕСА_1, між належною йому (ОСОБА_3.) земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка на час ухвалення рішення суду належить ОСОБА_5, знаходиться земельна ділянка, яка віднесена до земель загального користування, та є проїзною частиною - дорогою, та що саме на ній відповідачем збудовано металеві ворота і цегляний паркан.

Іншими словами, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх необґрунтованість.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в спірних правовідносинах, а також з порушенням норм процесуального законодавства. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 152 ЗК України 2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З відповіді Управління Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області вбачається, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_4 зареєстроване за ОСОБА_5 ( ас. 83).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що у червні 2016 року він подарував своїй дружині, ОСОБА_5, садибу по АДРЕСА_1 і надав суду ксерокопії відповідних документів. Зокрема.

З договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку від 17 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 :

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_4, по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0511 га га, кадастровий номер НОМЕР_5, по АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок по АДРЕСА_1, який розташований на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_4. На вказаній земельній ділянці розташований: літ.А-1 - житловий будинок цегляний житловою площею 71,7 кв.м, загальною площею 274,2 кв.м, літ.Б - вольєр-кладова; №1-3 - огорожа - цегляна, металева.

Таким чином, вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення рішення у справі власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 була і являється у даний час ОСОБА_5, а не ОСОБА_4, до якого був заявлений позов у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення у колегії суддів відсутні підстави для вирішення спору по суті, оскільки суд першої інстанції допустив таке порушення процесуального законодавства, яке позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити обґрунтованість позовних вимог по суті і перевірити доводи апеляційної скарги. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст.ст. 30, 33 ЦПК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту та обирає особу, яка є відповідачем у справі.

За вимогами ст.ст. 30, 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, пред'явлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст. 30 ЦПК України).

Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов'язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.

Цивільний процесуальний Кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі, вирішити справу як суд першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ОСОБА_4 за позовом ОСОБА_3 є належним відповідачем в даному спорі та безпідставно розглянув по суті заявлені до названого відповідача позовні вимоги.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Належними сторонами в цивільному процесі будуть суб'єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. За положенням ст. 105 ЦПК належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Тоді неналежними сторонами будуть ті особи, які не є суб'єктами права вимоги чи несення обов'язку.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута по¬зивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належ-ному відповідачеві.

Стосовно до положень ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України належним відповідачем у спорі, що розглядався у даній справі, має бути власник земельної ділянки, до складу якої, як вважає позивач, увійшла спірна земельна ділянка і на якій знаходиться спірний цегляний паркан та ворота.

За правилами ч.1 ст. 33 ЦПК України суд першої інстанції замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача лише за клопотанням позивача.

Зі змісту ухваленого у справі рішення вбачається, що суд першої інстанції роз'яснював позивачу зміст ст. 33 ЦПК України, проте позивач категорично заперечував щодо заміни неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного - ОСОБА_5

Відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Проте, діючим законодавством не передбачене право суду апеляційної інстанції (на відміну від права суду першої інстанції) залучати до участі у справі відповідачів (співвідповідачів) та третіх осіб.

Заявивши позов до неналежного відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права. За наведених обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити по суті обґрунтованість висновків суду щодо заявлених позовних вимог.

Приймаючи до уваги роз'яснення, надані у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", колегія суддів вважає, що у задоволенні заявленого у справі позову до ОСОБА_4 необхідно відмовити як до неналежного відповідача, оскільки встановлено, що у спорі про захист права власності (усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності) ОСОБА_4 не є особою, яка повинна відповідати у спірних правовідносинах, оскільки він не являється власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4.

Висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позову по суті в даному випадку є зайвими, т.я. вони позбавлять позивача можливості, у випадку його бажання, доводити їх обґрунтованість у позові до належного відповідача.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, пп.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову у зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -