справа № 361/7914/15-ц
провадження № 2/361/408/16
14 січня 2016 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Банк свої зобовязання за договором виконав повністю, надав відповідачу на придбання квартири кредит у вказаному розмірі. Однак у порушення умов договору та вимог закону Позичальник своїх зобовязань за цим кредитним договором належним чином не виконує, протягом тривалого часу платежів для погашення кредиту не здійснює, проценти за його користування не сплачує.
11 серпня 2015 року Банк направляв ОСОБА_3 вимогу, у якій повідомляв відповідача про наявну суму заборгованості та необхідність її сплатити. Проте дана вимога відповідачем не виконана, заборгованість за кредитним договором не сплачена.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримала, надала суду аналогічні пояснення, просила суд позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила, у звязку з чим судом проведено заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до умов п. 4.1 даного договору Позичальник зобовязувалася використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти, комісії та інші платежі у порядку і терміни, встановлені договором.
За змістом п. 7.1 кредитного договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредитом та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалента суми простроченого платежу, який розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені.
У п. 5.3 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та комісій у порядку, встановленому розділом 11 кредитного договору, зокрема направлення Банком на адресу Позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту протягом 31 календарного дня, після чого вважається, що термін повернення кредиту настав.
30 січня 2009 року між Банком і ОСОБА_3 до кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, 22 лютого 2010 року додаткову угоду № 2 і 24 вересня 2013 року додаткову угоду № 3, згідно з якими двічі змінювався графік погашення кредиту (додаток № 1 до договору), строки щомісячного погашення кредиту та сплати процентів.
11 серпня 2015 року на виконання умов розділу 11 кредитного договору позивачем ПАТ УкрСиббанк на адресу відповідача ОСОБА_3 направлялася вимога, у якій від останньої вимагалось усунути порушення умов кредитного договору та сплатити прострочену суму заборгованості протягом 31 календарного дня, у разі несплати Банк вимагав повернути йому всю суму заборгованості за кредитом достроково.
Отримавши дану вимогу, відповідач ОСОБА_3 будь-яких дій щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором не вчинила.
У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.
За змістом норм ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі вказав на те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3).
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
У ч. 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
11 серпня 2015 року ПАТ УкрСиббанк направляло ОСОБА_3 вимогу, у якій повідомляло відповідача про наявну суму заборгованості за кредитом і необхідність її сплатити. Отримавши цю вимогу, відповідач будь-яких дій щодо погашення простроченої заборгованості не вчинила.
Також згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 6086 грн. 76 коп.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд
Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк судовий збір у сумі 6086 (шість тисяч вісімдесят шість) грн. 76 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.
Суддя Дутчак І. М.