АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Гринчук СтаніславДмитрович,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків по справі № 953/15 від 26 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою в якій, посилаючись на те, що третейський суд розглянув справу, яка йому суду не підсудна, просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків по справі № 953/15 від 26 червня 2015 року яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованість по договору кредиту в сумі 1 243 229 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року заяву задоволено, скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків по справі № 953/15, за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

На обґрунтування скарги зазначив, про помилковість висновку районного суду, що дана справа не підвідомча третейському суду, оскільки предметом позову в даній справі є неналежне виконання договірних зобов'язань, а не захист прав споживача.

Крім того, судом необґрунтовано застосовано правові висновки Верховного Суду України, оскільки вони не є обов'язковими для застосування до вказаних правовідносин та носять рекомендаційний характер.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 727/057, відповідно до умов якого АКБСР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 500 000 грн., із сплатою 18% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 20.12.2013 року.

26 червня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1243229 грн., а також витрати пов'язані із розглядом справи у третейському суді в сумі 12832,29 грн.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник є споживачем банківських послуг, між сторонами виник спір щодо заборгованості за кредитом, а отже, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий розгляд вказаної справ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановивши, що Закон України «Про третейські суди» містить заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа, у якій прийнято рішення не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а відтак - рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 червня 2015 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір підвідомчий третейському суду виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України « Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання споживчого кредиту.

Не залежно від підстав та предмета спору, а також не зважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникли між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-856цс15, 6-1716цс16 від 11 листопада 2015 року, 6-2074с15 від 04 листопада 2015 року, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 червня 2015 року № 953/15.

При вирішенні питання про дотримання заявником ОСОБА_2 строків, передбачених ст. 389-1 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з обставин, наведених заявником, суд першої інстанції вірно врахував правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», де зазначено, що сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову з того моменту, коли вони ознайомилися із рішенням, що покладають на них обов'язки або можуть порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін знайомитись з рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Доводи апеляційної скарги, що судом необґрунтовано застосовано праві висновки Верховного Суду України, оскільки вони не обов'язкові для застосування до вказаних правовідносин не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, в кожному конкретному випадку суд, за наявності відповідних мотивів, має право відступити від вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України та ухвалити рішення керуючись як нормами чинного законодавства, так і враховуючи обставини та доказову базу конкретної цивільної справи.

Разом з цим обставини вказаної справи не дають підстави для відступлення від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість постановлення ухвали щодо скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Гринчук Станіслав Дмитрович, - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/20592/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3489/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.