АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5028/16 Головуючий 1 інст. - Єрмак Н.В.
Справа № 643/2075/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення суми позики, -

в с т а н о в и в :

25 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на її користь 103640 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 03.02.2010 року ОСОБА_1, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, уклала договір позики з позивачем, за яким отримала грошові кошти у розмірі 32000 грн., що було еквівалентно 4000 доларів США, з метою проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язалася їх повернути за першою вимогою позивача, однак свої зобов'язання за вказаним договором не виконала.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики за договором від 03.02.2010 року в розмірі 103 640 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1037 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення в частині стягнення та стягнути солідарно з ОСОБА_3 1/2 частину суми 103 640 грн. 1/2 частину судового збору 1037 грн., а саме 51 820 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 03.02.2010 року та судовий збір 518,50 грн., а також витрати, понесені у зв'язку з подачею апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України та тих обставин, що відповідач ОСОБА_1 дійсно уклала 03.02.2010 року договір позики з ОСОБА_2 та отримала від останнього грошові кошти у розмірі 32000 грн., що еквівалентно 4000 доларів США з метою проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язалася їх повернути за першою вимогою позивача. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву про визнання позову. Суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми боргу солідарно, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що грошові кошти, передані за договором ОСОБА_1, були витрачені нею в інтересах сім'ї.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом установлено, що 03 лютого 2010 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 32000 грн., що було еквівалентно 4000 доларів США, з метою проведення ремонтних робіт, придбання вбудованої меблі та сантехники в квартирі АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_1 зобов'язалася їх повернути за першою вимогою позивача, однак свої зобов'язання за вказаним договором не виконала (а.с. 13).

В поясненнях апеляційному суду, відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що позивачка є її рідною матір'ю, грошові кошти були дані їй та онуку для проведення ремонту у квартирі, оскільки квартира знаходилась у незадовільному стані. З відповідачем шлюб розірвано у 2015 році, але ще до розірвання шлюбу між подружжям склалися неприязні стосунки. На теперішній час між колишнім подружжям триває розгляд справи про розподіл майна. Вважає, що суму боргу необхідно стягувати солідарно.

ОСОБА_3 пояснив, що про існування розписки йому стало відомо лише під час розгляду справи. Підтвердив про наявність між колишнім подружжя неприязних відносин один до одного та вважає позов ОСОБА_2, яка є рідною матір'ю відповідачки, сфальсифікованим, оскільки між подружжям триває розгляд судом позову про розподіл майна подружжя. Підтвердив факт проведення ремонту в квартирі, в якій мешкає він, його колишня дружина та син. При цьому зазначив, що колишня дружина проводила в квартирі ремонт, але ж грошові кошти на його проведення давав він. Чи давала дочці грошові кошти теща, він не знає. А якщо і давала, то дружина використовувала їх на себе.

Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї , створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти, передані ОСОБА_1, були використані в інтересах сім'ї .

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський