Справа № 459/781/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Червоноградської міської ради Львівської області про визнання права власності на самочинно збудований гараж,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на ст.ст. 321, 328, 331 ч. 2, 376 ч. 3 ЦК України, просив визнати за ним право власності на гараж № 253 в гаражному кооперативі № 5, що знаходиться на вул. Б.Хмельницького, 83 у м. Червонограді Львівської області. Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Червоноградської міської ради від 24.12.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, згідно з яким йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0023 га для будівництва і обслуговування індивідуального гаража в м. Червонограді на вулиці Б.Хмельницького, 83, гаражний кооператив № 5, гараж № 253, кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0372. На зазначеній земельній ділянці він збудував гараж під № 253. Технічним висновком № 4 від 03.02.2016 року за результатами візуального обстеження будівлі вищезазначеного гаража встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість подальшої його експлуатації. Згідно витягу з протоколу засідання постійної діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при виконкомі Червоноградської міської ради № 2 від 17.02.2016 року, комісія не має застережень щодо визнання права власності на самочинно збудований гараж № 253 в гаражному кооперативі № 5 на вул. Б. Хмельницького, 83 у м.Червонограді Львівської області.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши позивача, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

З матеріалів справи установлено, що рішенням Червоноградської міської ради від 24.12.2015 року № 29 затверджено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, згідно з яким останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0023 га для будівництва і обслуговування індивідуального гаража в м. Червонограді на вулиці Б. Хмельницького, 83 гаражний кооператив № 5, гараж № 253 кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0372.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 52424233 від 01.02.2016 року видно, що позивач є власником земельної ділянки № 253, площею 0,0023 га в м. Червонограді гаражний кооператив № 5.

Відповідно до технічного висновку № 04 від 03.02.2016 року за результатами візуального обстеження будівлі гаража № 253 в гаражному кооперативі № 5, що знаходиться на вул. Б.Хмельницького, 83 у м. Червонограді Львівської області встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість подальшої його експлуатації. Термін дії цього висновку становить 2 роки.

Згідно витягу з протоколу засідання постійної діючої узгоджувальної комісії по плануванню і забудові населених пунктів при виконкомі Червоноградської міської ради № 2 від 17.02.2016 року вбачається, що комісія не має застережень щодо визнання права власності на самочинно збудований гараж № 253 в гаражному кооперативі № 5 на вул. Б. Хмельницького, 83 у м.Червонограді Львівської області.

З технічного паспорта на гараж № 253 у кооперативі № 5 на вул. Б.Хмельницького, 83, складеного 21.08.2015 року, видно, що реєстрація права власності такого за ОСОБА_2 не проводилася.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами (стаття 4 ЦПК України).

У статті 15 ЦК України передбаченого право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 392 ЦК України (далі ЦК) власник може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, захист права власності у спосіб визнання такого права допускається у разі оспорення, невизнання його іншою особою, яка претендує на обєкт власності, та якщо втрачений документ, який засвідчує право власності особи.

Ураховуючи, що позивачем не наведено жодної з обставин як підстави для звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж № 253 в гаражному кооперативі № 5 у м. Червонограді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для захисту цього права, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11.

Суд не бере до уваги посилання позивача на ст. 321 ЦК («Непорушність права власності»), оскільки право власності на спірний гараж у позивача не виникло.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Отже, законом передбачено державну реєстрацію, зокрема, права власності на гараж як будівлю, а тому таке право у позивача може виникнути лише після державної реєстрації права власності на спірний гараж.

Разом з тим, позивачем не подано доказів вжиття ним заходів з реєстрації свого права власності на гараж.

Щодо посилання позивача на ч. 3 ст. 376 ЦК необхідно зазначити, що за її змістом право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1328цс15.

Усупереч наведеному позивачем не подано доказів на підтвердження початку будівництва спірного гаража, наявності у нього належного дозволу та належно затвердженого проекту для здійснення будівництва.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. В. Грабовський