Справа № 342/487/15-ц
Провадження № 22-ц/779/18/2016
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Городенківського районного суду від 30 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту ОСОБА_5 недійсним, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_5, який помер 21.12.2014 року. Після його смерті позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за законом, однак від нотаріуса вона дізналася про заповіт батька на імя ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_4 не могла претендувати на спадщину ОСОБА_5 так як не була з ним в офіційному шлюбі, не проживала з ним більше 5 років. ОСОБА_5 практично найняв ОСОБА_4 для прибирання у своєму будинку, де виділив їй кімнату для проживання як домашній прибиральниці і не більше того. Оскільки у ОСОБА_5 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_4 у спосіб насильницьких діянь відповідач зробила все для того, щоб ОСОБА_5 був складений заповіт на неї.

19.06.2015р. позивач подала заяву про збільшення позовної вимоги, якою фактично змінила позовну вимогу, а саме просила визнати заповіт ніби то ОСОБА_5 від 17.12.2014 року на імя спадкоємця ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області ОСОБА_7, з підстави, що цей заповіт не підписаний ОСОБА_5 а також, що цей заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом, заповідачем прочитаний, нікчемним (а.с.123-129 т.1).

Рішенням Городенківського районного суду від 30 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, а також її представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що заповіт ОСОБА_5 є нікчемним, про що свідчать візуальні дані, а саме: заповіт не містить підпису ОСОБА_5, який є у нього в паспорті і яким він за життя підписував будь-які офіційні документи, також не містить власноручного запису ОСОБА_5, який вимагається нормативно-правовими актами від будь-якого заповідача, а також коли заповіт на прохання заповідача записано нотаріусом, запис заповіту відповідає волевиявленню заповідача, перед підписом заповіту він прочитується заповідачем вголос.

Апелянт вказав, що відповідно до ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

На думку апелянта, суд завідомо неправосудно порушив норми матеріального права ст. 1257 ЦК України, згідно якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити окрему ухвалу в правоохоронні органи про наявність підстав на відкриття відповідного кримінального провадження щодо приватного нотаріуса Городенківського РНО ОСОБА_7 за посвідчення та внесення в спадковий реєстр в юридичному аспекті неіснуючого заповіту від 17.12.2014 року.

У останнє судове засідання відповідач та її представник не зявилися. Відповідач просила відкласти розгляд справи у звязку із хворобою представника. Колегія суддів, визнавши причини неявки відповідача та її представника неповажними, завершила розгляд справи.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1247, 1251 ЦК України, встановивши, що заповіт, укладений ОСОБА_5 17.12.2014 р. відповідає вимогам закону, дійшов висновку про відсутність підстав щодо визнання його нікчемним.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частин 1 та 2 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 статті 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Апелянт вказує на дефектність форми правочину, зазначаючи, що заповіт не містить підпису заповідача, яким він зазвичай підписував документи і який містився, наприклад, у його паспорті, рукописні записи не є підписом заповідача, а також, що цей заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний.

Судом встановлено, що 17.12.2014р. в м. Городенка за місцем проживання ОСОБА_5 на його прохання у звязку із хворобою, приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено заповіт ОСОБА_5 на імя ОСОБА_4 та внесено в реєстр за №2037 (а.с.90 т. 1).

Заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а саме з використанням компютерного набору та роздруківки.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У наступному абзаці заповіту зазначено про те, що зміст статей 1233-1236, 1241, 1247-1248, 1254, 1257, 1307 ЦК України йому нотаріусом розяснино. Цей заповіт складено о 16 годині 45 хвилин у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу ОСОБА_5.

Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис «Федоркевич Василь Володимирович».

Після цього у наступному друкованому тексті вказано:

«Місто Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, Україна, сімнадцятого грудня дві тисячі чотирнадцятого року.

Цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_7, приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу.

Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів ОСОБА_5. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем, ОСОБА_5, і власноручно підписаний ним о 17 годині 10 хвилин у моїй присутності. Особу його встановлено, дієздатність перевірено.

У звязку з хворобою заповідача, на його особисте прохання, цей заповіт посвідчено вдома за адресою проживання заповідача: вул. Л. Курбаса буд. №31 місто Городенка Городенківського району Івано-Франківської області.

Зареєстровано в реєстрі за № 2037. Стягнуто плати згідно статті 31 Закону України «Про нотаріат» Приватний нотаріус (підпис) ОСОБА_7Я.».

Заповіт виготовлено на бланку Міністерства юстиції України.

ОСОБА_5 помер 21.12.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Допитана у судовому засіданні у якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_7 пояснила, що двічі приїздила за місцем проживання ОСОБА_5 17.12.2014р. За першим разом, встановивши його особу за паспортом, поспілкувалась із ним та зясувала його дійсну волю. Текст заповіту було виготовлено нею за місцем роботи технічним способом та після його прочитання та підписання ОСОБА_5 було посвідчено.

Апеляційним судом за клопотання представника позивача призначалася судова почеркознавча експертиза, яка проведена Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Відповідно до висновку № 4841 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами даної цивільної справи, складеного 25 січня 2016 року, рукописні записи «Федоркевич Василь Володимирович», розташовані після слова «Підпис» на двох примірниках заповіту від імені ОСОБА_5 від 17.12.2014р., виконані ОСОБА_5 під впливом збиваючих факторів природного характеру.

Підпис від імені ОСОБА_5, розташований під № 2037 в графі «Підпис осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії» в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Городенківського району Івано-Франкіської області ОСОБА_7, виконаний ОСОБА_5 під впливом збиваючих факторів природного характеру (а.с.73-75 т.2).

Наказом Міністерства Юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 р. за N 1318/18613, затверджені Правила ведення нотаріального діловодства. Відповідно до Додатку 25 до цих Правил, затверджена форма № 45 щодо посвідчувального напис на заповіті, записаному зі слів заповідача.

Порівнявши форму оспорюваного заповіту із формою посвідчувального напису на заповіті, визначеного у Додатку 25 Правил, колегія суддів дійшла висновку, що форма посвідчувального напису оспорюваного заповіту відповідає формі, встановленій Правилами ведення нотаріального діловодства.

Доводи апелянта про те, що заповіт не містить підпису ОСОБА_5, яким він зазвичай підписував документи і який наявний у його паспорті, а також поняття «рукописний запис» та «підпис» не є тотожними, тому заповіт слід визнати нікчемним, не заслуговують на увагу, оскільки жодним нормативно-правовим документом не встановлений обовязок особи, яка укладає правочин, підписати його ідентичним підписом, який міститься у паспортному чи інших документах. Форма викладення підпису у документах залежить від волі особи. Судом встановлено, що рукописний запис «Федоркевич Василь Володимирович» на оспорюваному заповіті виконаний власноручно саме заповідачем, тобто ідентифікує його особу як автора та підписанта правочину (заповіту). Таким чином, відсутність у заповіті підпису ОСОБА_5 ідентичному підпису у його паспорті та інших документах не свідчить про нікчемність правочину.

Посилання апелянта на те, що оспорюваний заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт зі слів заповідача записаний нотаріусом і заповідачем прочитаний також не мають значення для справи, так як ця інформація входить до складу посвідчувального напису і зазначається нотаріусом, що вбачається із форми № 45 Додатку 25 до Правила ведення нотаріального діловодства.

Будь-які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 не міг прочитати самостійно заповіт вголос суду не надані.

Суд у рішенні помилково послався на статтю 1251 ЦК України, яка регулює посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування, проте це не впливає на правильність висновків суду щодо встановлених обставин справи і по суті ухвалено правильне рішення.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_8

ОСОБА_9