Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 274/5522/15-ц
Провадження №2/0274/408/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2016 р. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Хавронюк О. Л. з участю секретаря - Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом з тих підстав, що всупереч укладеному між нею і відповідачкою договору позики остання не виконує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів в сумі 26500 грн., заявлено вимогу про стягнення 852 грн. в якості 3% річних та 10648,41 грн. інфляційних втрат .

Позивач подала заяву про розгляд справи в її відсутність,що не суперечить ч.2 ст.158 ЦПК України.Згідно заяви ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала повністю, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання на неодноразові виклики не зявилась.Судові повістки відповідачу надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку , але повернуті з вказівкою: «за закінченням терміну зберігання» .Судовий розпорядник склав акт про неможливість вручення повістки відповідачу за місцем її проживання через її відсутність .Заяву про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), відповідно до положень ст.77 ЦПК України відповідач до суду не подавала.За такихобставин суд визнає, що відповідач повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином.Суд зі згоди позивача постановляє рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України .

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини .

Судом встановлено факт укладення між сторонами 30.07.2014 року договору позики грошей в сумі 26500 грн,які відповідач зобов"залась повернути до 30.12.2014 року , про що суду представлено розписку (а.с.7) .

Згідно з вимогами ст..1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів , договір укладається в письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики.При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Позивачем доведено суду факт укладення договору позики з відповідачем, факт передання останньому вказаних в позові грошових коштів, умови договору передбачають строк повернення грошових коштів . Всупереч вимогам укладеного договору та ст.1049 ЦК України про терміни повернення коштів, відповідач не повернув позивачу грошові кошти , а тому на підставі ст. 1050 ЦК України вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 26500 грн. підставні.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченого суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, в якій зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку на користь позивача підлягають стягненню 852 грн. як 3% річних від простроченого суми за період з 31.12.2014 року по 26.01.2016 року , а також 10648,41 грн. як відшкодування інфляційних збитків з січня 2015 року по січень 2016 року включно.Всього на користь позивача підлягає стягненню 38000,41 грн.(10648,41 грн. інфляційних + 852 грн.річних + 26500 грн. боргу )

Порушені права позивача підлягають захисту шляхом постановлення рішення про стягнення грошових коштів.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача , як це встановлено ст.88 ЦПК України .

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215, 224 -226 ЦПК України, ст.ст. 1046,1047, 1049,1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволити повністю .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38000,41 грн.боргу за договором позики з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат (10648,41 грн. інфляційних + 852 грн.річних + 26500 грн. боргу ) , а також 487,2 грн. витрат по сплаті судового збору .

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя :