Справа № 127/8592/16-ц
Провадження № 2/127/3519/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Ан О.В.,

при секретареві Бородіч О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, Хмільницької обєднаної державної податкової інспекції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, 17 березня 2000 року помер батько позивача - ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) із земель ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належала йому відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0182656, виданого 21 лютого 1997 року Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області та будинок з прибудовами і присадибною ділянкою.

Упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини, позивач не подавав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки, знав про наявність заповіту, що був складений ОСОБА_5 13.05.1997 року згідно з яким останній все майно заповідав ОСОБА_2, проте у червні 2015 року позивач дізнався про те, що право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 у вигляді земельної частки (паю) із земель ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, та будинок з прибудовами і присадибною ділянкою не оформлено, оскільки спадкоємець за заповітом у встановлений строк не звертався до Хмільницької районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На підставі вищенаведеного позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 за довіреністю позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 просив позовні вимоги задовольнити .

Головуючий дослідив матеріали справи:

-копія паспорта ОСОБА_3 серії АВ 707970 (на а.с. 6);

-копія сертифікату на земельну частку (пай), серії ВН 0182656 виданого ОСОБА_5 21.02.1997 року (на а.с. 7);

-копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 20.03.2000 року (на а.с. 8);

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії 1V-УР № 015159 (на а.с. 9).

-копія заповіту від 13.05.1997 року, посвідченого секретарем Рибчинецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок його смерті все його майно з чого б воно не складалось та земельну ділянку заповів ОСОБА_2 (на а.с. 10);

Вказані докази суд вважає належними та допустимими.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2000 року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії 1-АМ №080438, видане 20 березня 2000 року ОСОБА_4 сільською радою Хмільницького району Вінницької області), який являється батьком ОСОБА_3, згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ №303933, виданого МВ ЗАГС у м. Вінниця 18.10.1983 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 035994 26.03.2006 року померла ОСОБА_7, - дружина ОСОБА_5.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) із земель ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, що належала йому відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0182656, виданого 21 лютого 1997 року Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області та будинок з прибудовами і присадибною ділянкою.

Відповідно до заповіту від 13.05.1997 року, посвідченого секретарем Рибчинецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_6, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок його смерті все його майно з чого б воно не складалось та земельну ділянку заповів ОСОБА_2.

Відповідно до пп.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно розяснень, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 525 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачем, який є спадкоємцем першої черги за законом пропущено встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька для прийняття спадщини, що підтверджується листом Хмільницької державної нотаріальної контори №25/01-16 від 05.10.2016 року, в якому зазначено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_7 та після смерті ОСОБА_5 у Хмільницькій районній державній нотаріальній конторі не заводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно розяснень що містяться в абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В силу положеньст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено застосування судами України під час розгляду справ прецедентної практики ЄСПЛ як правового джерела.

Правова природа взаємовідносин між Державою та громадянином з приводу майнових правовідносин викладена в нормах Першого протоколу до конвенції Про захист прав людини, яка ратифікована Україною 17.07.1997 та містить три чітких норми:

перша, викладена в першому реченні п.1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

друга, що міститься в другому реченні п.1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ у разі наявності спору між державним органом і громадянином, з приводу майнових правовідносин орган правосуддя повинен виносити рішення, із найсприятливішими за змістом наслідками для громадянина.

Поряд з цим, ст. 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (див. рішення у справі «Броньовський проти Польщі»).

У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Євросуд перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»).

Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими».

Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (див. рішення у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»).

Отже, оскільки ідеологія ст.1 Першого протоколу фактично відображена як у Конституції, так і в Цивільному кодексі, національним судам варто враховувати такі правові позиції ЄСПЛ під час вирішення спорів про захист права власності, посилатися на висновки Євросуду як на безпосереднє джерело права, а також переймати притаманні його рішенням ідеї справедливості й гуманності.

Враховуючи вищевикладене, поновлення строків на звернення до нотаріуса про оформлення спадщини є юридичним вираженням сприяння особі (спадкоємцю) у встановленні майнового права на майно, що залишилось після смерті спадкодавця, отже за змістом відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ та нормам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав Людини.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, а також те, що інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, крім позивача немає, суд дійшов висновку, що строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини пропущено позивачем з поважної причини, що об'єктивно унеможливило вчинити в передбачений ст. 549 ЦК УРСР 1963 року строк дії, пов'язані з прийняттям спадщини. Таким чином суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та знаходить підстави для визначення позивачу додаткового строку у два місяці, для прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.524, 525, 548, 549, 550 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Хмільницького району Вінницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_3, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого 17.03.2000 року, терміном шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: