Справа № 352/2481/13-ц
Провадження 2-зз/352/7/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області:

в складі: головуючого - судді Струтинського Р.Р.

секретаря Кукула О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову від 22.09.2016 року, суд-

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулася до суду із заявою на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову від 22.09.2016 року.

Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала та суду пояснила, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2013 року було проведенно реальний розподіл будинковолодіння № 5 по вул.Сонячна в с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області між нею та ОСОБА_2, згідно якого кожному із колишнього подружжя було виділено у власність відокремлені житлові приміщення першого та другого поверхів, а також по ? частині приміщень гаражу, огорожі № 2 та № 3 та частини колодязя, згідно другого варіанту проведеної у справі судово-будівельної експертизи про поділ будинковолодіння на дві окремі квартири. З метою реалізації даного рішення нею 09.08.2016 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є непорушним та воно передбачає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскаржувана ухвала суду позбавляє її реалізовувати в повній мірі своє право приватної власності. Крім того, ОСОБА_2 здійснив всі необхідні переобладнання для відокремленого користування квартирою на другому поверсі будинку та переобладнав окремий вхід. Отже, останній має відокремлену квартиру в будинку в с.Клузів по вул.Сонячна, 5, де здійснив переобладнання газо- та електропостачання, має окремий договір на охорону квартири. Виходячи з цього, ніякі права ОСОБА_2 не порушені. Нею, 09.12.2014 року було подано заяву про забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 Ухвалою суду їй було відмовлено у задоволенні даного клопотання, у якій зазначено, що судом не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості у майбутньому виконати рішення суду; крім того, суд бере до уваги, що дана справа стосується усунення перешкод в користування будинковолодінням, а не визнання права власності на будинковолодіння, а тому задоволення її заяви є недоречним. Також зазначила, що предметом спору по даній справі є усунення перешкод у користуванні житловим будинком та стягнення завданої шкоди, тобто в даному випадку має місце немайновий спір, що ставить під сумнів можливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно. Просила заяву задоволити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви і просила суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 22 вересня 2016 року та пояснила, що оскаржувана ухвала винесена судом відповідно до вимог ст.ст.153-154 ЦПК України. Зазначила, що ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування частиною будинковолодіння №5 по вул.Сонячна в с.Клузів Тисменицького району, яке належить йому на праві спільної часткової власності. ОСОБА_1 предявила зустрічний позов також з приводу усунення перешкод користування будинковолодінням.

Заслухавши сторін, суд вважає, що заява про скасування забезпечення позову згідно ухвали суду від 22 вересня 2016 року не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування частиною будинковолодіння №5 по вул.Сонячна в с.Клузів Тисменицького району, яке належить йому на праві спільної часткової власності шляхом забезпечення доступу до приміщення гаража, насосної установки, електрощитових та котельні.

Згідно заяв від 02.10.2013 року та 27.07.2014 року ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги шляхом зобовязати відповідачку ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в користуванні входом в будинковолодіння №5 по вул.Сонячна в с.Клузів Тисменицького району та сходовою кліткою, яка веде на другий поверх будинку та не чинити перешкоди в користуванні загальними комунікаціями в будинку.

ОСОБА_1 предявила зустрічний позов, який неодноразово збільшувався в порядку ст.31 ЦПК України. В останній редакції позову від 30.05.2016 року просила зобовязати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в доступі до приміщення де знаходиться топкова (котельня) і користуванні газовим обладнанням, що розташовано в ній та частиною гаража пл.32,9 кв.м., розташованих на першому поверсі житлового будинку по вул.Сонячн,5 в с.Клузів Тисменицького району та прибрати машини, належні ОСОБА_2 з приміщення суміжного з топкою (котельнею); не чинити їй перешкод в користуванні сходами та входом з холу першого поверху житлового будинку в приміщення гаража, шляхом відновлення ним демонтованих входу та сходів з холу першого поверху в приміщення гаража даного житлового будинку; не чинити перешкод в користуванні в»їзними воротами та заїздом до будинковолодіння по вул.Сонячна,5 с.Клузів Тисменицького району і надати їй ключі від замка на центральних виїзних воротах зі сторони вул.Сонячна в с.Клузів; не чинити перешкод в користуванні горищем (мансардою) житлового будинку по вул.Сонячна,5 с.Клузів Тисменицького району; не чинити перешкод в користуванні електрощитком, що забезпечує електропостачання першого поверху житлового будинку та пультом здачі під охорону гаража розташованих в частині гаража виділеного у власність ОСОБА_2, шляхом надання її постійного та безперешкодного доступу до даного елекрощитка та пульту здачі під охорону гаража; перенести вмикач (вимикач) забезпечення електропостачання гаража, топкової (котельні), пункту водопостачання з електрощитка, що розташований на другому поверсі житлового будинку в електрощиток розташований в приміщенні гаража, який забезпечує електропостачання першого поверху житлового будинку; зобовязати ОСОБА_2 шляхом надання ОСОБА_1 безперешкодного та постійного доступу до виділеної їй земельної ділянки площею 0,0827га; безперешкодний та постійний доступ до колодязя та кранів включення (виключення) підводу води до житлового будинку по вул.Сонячна, 5 в с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області; надати ОСОБА_1 доступ та не чинити перешкод у проведенні нею переобладнання приміщення топкової (котельні) для приведення у відповідність до вимог Івано-Франківського УЕГГ наявної системи газопостачання приміщень першого поверху житлового будинку.

Тобто, спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод в користуванні будинковолодінням, поділ якого проведений Апеляційним судом Івано-Франківської області 11 квітня 2013 року.

Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 подав безпідставний позов, не маючи права власності не заслуговує на увагу, оскільки даним рішенням Апеляційного суду йому виділено в будинковолодінні майна на суму 758583 грн., що становить 54/100 від загальної вартості будинковолодіння, а ОСОБА_1 виділено майна на суму 633 434 грн., що становить 46/100 від загальної вартості будинковолодіння.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016року зазначено, що згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2013року проведено реальний розподіл будинку по вул.Сонячна у с.Клузів Тисменицького району, водночас вказаним судовим рішенням не передбачено обовязку сторін здійснити перепланування (перебудову) приміщень у будинку для утворення ізольованих одна від одної квартир.

Отже, Вищий адміністративний суд України вказує, що внаслідок такого розподілу будинку в натурі не було утворено два окремих обєкти нерухомого майна.

Заявник ОСОБА_1 пояснила, що вона оспорює реєстрацію права власності за ОСОБА_2, в той же час посилається на норми Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», зазначає, що ст.19 передбачає підстави для державної реєстрації, зокрема рішення судів, що набрали законної сили (п.5). Тобто, суд вбачає суперечності у твердженнях заявника щодо даних правовідносин.

Посилання ОСОБА_1П на проведення реконструкції та переобладнання окремого входу не може братися до уваги при розгляді заяви щодо скасування заходів забезпечення позову, оскільки вони стосуються розгляду спору по суті, який фактично не розпочатий.

При розгляді заяви по забезпеченню позову, судом встановлено, що 15.08.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно, ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» прийнято рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30944127, у відповідності до якого проведено державну реєстрацію права власності, розмір частки 1/1, на двохкімнатну квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за обєктом ОСОБА_1, яке виникло у останньої на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2013 року за №2-54/11.

Суд врахував, що незважаючи на спір щодо користування будинком, ОСОБА_1 відокремила свою частку 46/100 у вигляді окремого обєкта нерухомості, що дає їй змогу проводити будь-які дії щодо відчуження даного майна.

Згідно з частиною 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина 3 статті 151 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову»

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі і накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги заявницею ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали Тисменицького районного суду від 22.09.2016 року є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦК України, пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, керуючись ст. ст. 154, 209-210 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову від 22.09.2016 року відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом пяти днів з дня її проголошення через Тисменицький районний суд. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий Р.Р.Струтинський