Справа №592/8813/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1929/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно є особистою власністю позивача та після розірвання шлюбу спірне майно та особисті документи залишилися та знаходяться у відповідача за місцем її проживання.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів , виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 08 серпня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сумського районного суду Сумської області від 30 травня 2014 року. Дане рішення набрало законної сили. (а. с. 6).

Зі змісту неодноразово уточненої позовної заяви слідує, що у відповідачки знаходиться набуте в період шлюбу сторін майно: речі індивідуального користування позивача, зокрема флеш-пам'ять на 16 Gb, чоловічий одяг та книжки; меблі, набуті позивачем на підставі договору дарування. Крім того у відповідачки знаходяться особисті документи позивача та документи з приводи ведення підприємницького діяльності. У звязку з тим, що це майно є особистою приватною власністю позивача, він просив витребувати його з чужого незаконного володіння його дружини ОСОБА_5

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовувалися положеннями ст. 387 ЦК України, за якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, позивач на підставі ст. 387 ЦК України повинен довести, а суд відповідно встановити факти, які доводять право власності позивача на майно і право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідача майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

Позивач мав надати докази того, що його майно, про витребування якого ним заявлений позов, на праві власності належить йому, та те, що вказане майно залишилося в домоволодінні і є в натурі у відповідача.

За змістом ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однак позивач ОСОБА_3 , всупереч ст. 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна та довели існування обставин, передбачених ст.. 57 СК України, а також не надав доказів того, що спірне майно, особисті документи останнього, а також документи з приводу ведення позивачем підприємницької діяльності, перебувають та знаходяться у відповідачки.

За таких обставин, розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив природу правовідносин, які склались між ними, надав їм належну оцінку, і дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що відповідачка ОСОБА_5 визнавала у засіданні суду наявність у неї особистих речей та документів, колегія суддів відхиляє , оскільки ці пояснення сторони не можна вважати доказом того, що зазначені речі залишилися у відповідачки на час пред'явлення позову про повернення майна, у звязку з тим, що відповідачка у засіданні апеляційного суду категорично заперечує та не визнає ті факти, що особисті документи позивача, його особисті речі та документи щодо ведення підприємницької діяльності позивача знаходиться у неї, та зазначає, що позивач після розірвання шлюбу забрав з квартири всі належні йому речі та документи.

Доказів на спростування цих обставин, позивачем ОСОБА_3 суду надано не було.

Визнання відповідачкою ОСОБА_5 тих обставин, що спальний гарнітур знаходиться у домоволодінні її батьків у с. Сад Сумського району та не заперечення відповідачем того, щоб це майно залишилося позивачу , підтверджує лише ті обставини, що право позивача ОСОБА_3 на це спірне майно не порушено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів також відхиляються та до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, а також не надав правової оцінки поясненням відповідачки з приводу наявності у неї бухгалтерських документів, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони є такими ж самими, як і обставини викладені в позовній заяві, які були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм була дана належна оцінка, інших доводів апеляційної скарги або нових обставин, що підлягають встановленню, апелянт не навів і ці доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -