АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» та виконуючого обов'язки голови правління Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним штатного розкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/9861/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8147/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» та виконуючого обов'язки голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним штатного розкладу в якому, з уточненнями, просив визнати дії в.о. голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_3 щодо звільнення ОСОБА_1 протиправними; визнати штатний розклад департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу АБ «Укргазбанк» станом на 20.04.2015р. протиправним та скасувати його; скасувати пункт 7 наказу № 162-П від 20.04.2015 року та поновити його на роботі на посаді начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу ПАТ АБ «Укргазбанк»; стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі; стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 18 січня 2011 року працював в АБ «Укргазбанк» на посаді начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу в ПАТ АБ «Укргазбанк».

20.04.2015 його було звільнено з роботи згідно з наказом № 162-П від 20.04.2015 року на підставі n. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Звільнення відбулось на підставі наказу №65 від 03.02.2015р., в якому зазначено, що трудовий договір розривається у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме - скороченням структурних підрозділів головної установи Банку, а також значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників. Позивач вважав своє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, оскільки, на його переконання, ліквідація чи реорганізація АБ «Укргазбанк» в розумінні ст.40 КЗпП України, не відбулась, а сам наказ є дискримінаційним.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що позивача було попереджено за два місяці про звільнення у зв'язку із скороченням структурного підрозділу, а звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, тобто, на думку, апелянта ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про своє звільнення.

Також, в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції не врахував та не проаналізував те, що відповідач не довів реального проведення змін в організації виробництва і праці, які саме функції змінилися, ліквідувалися або з'явилися.

Крім того, на думку апелянта, відповідач незаконно не запропонував позивачу усіх наявних вакантних посад, які були вивільнені.

Суд першої інстанції не правильно взяв до уваги рішення Апеляційного суду м. Києва в інших справах, оскільки, як стверджує апелянт, ОСОБА_1 в них участі не брав, а отже ті обставини його не стосуються.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 8-П від 18.01.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаду начальника відділу адміністрування депозитних та комісійних операцій регіональної мережі управління адміністрування департаменту корпоративного банкінгу (Том 1, а.с.62).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол №14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в якому визначено принципи оптимальної чисельності персоналу, уніфікації та стандартизації структурних підрозділів банку (а.с.63-64).

Протоколом Правління АБ «Укргазбанк» №3 від 19 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк» (а.с.66-71).

На виконання рішень Правління банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення (протокол №8) про скорочення, після фактичного вивільнення працівників, деяких структурних підрозділів, у тому числі департамент корпоративного банкінгу, де працював ОСОБА_1 (Том 1, а.с.72-73).

Цього ж дня, наказом № 65 від 03 лютого 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення штату працівників головної установи (Том 1, а.с. 74).

03.02.2015р. ОСОБА_1 був письмово попереджений про майбутнє вивільнення (Том 1, а.с. 15).

У день попередження про майбутнє вивільнення Позивачу були запропоновані для працевлаштування 142 вакантні посади, від яких він відмовився. (Том 1, а.с. 16-18)

В подальшому, протягом двох місяців після попередження про вивільнення Позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку і від яких Позивач також відмовився. Зокрема: 13.02.2015 Позивачу пропонувались 22 посади, 13.02.2015 - 2 посади, 13.02.2015 - 7 посад, 16.02.2015 - 10 посад, 20.02.2015 - 10 посад, 26.02.2015 - 14 посад, 04.03.2015 - 6 посад, 11.03.2015 - 12 посад, 17.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 12 посад, 20.04.2015р. - всього 54 посади (Том 1, а.с. 16-38).

18.02.2015 адміністрація АБ «Укргазбанк» звернулась до профспілки з листом, в якому зазначила, що у зв'язку з скороченням структурних підрозділів банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників адміністрація просить надати згоду на вивільнення згідно з п.1 ст.40 КЗпП України працівників, перелік яких наведено в додатку. В даному переліку містилась інформація про посаду Позивача (Том 1, а.с.81-82).

20 березня 2015 року відбулось засідання профкому працівників АБ «Укргазбанк» (протокол №3), в якому Позивач особисто брав участь. Керуючись ст.43 КЗпП України профком надав згоду адміністрації АБ «Укргазбанк» на звільнення деяких працівників, в т.ч. ОСОБА_1 (Том 1, а.с.83-87).

Позивача було вивільнено в перший робочий день повернення на роботу після хвороби на підставі наказу № 162-П від 20 квітня 2015 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. (Том 1, а.с. 39)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні позивача дотримався порядку встановленого чинним трудовим законодавством України, жодних порушень законодавства при звільненні позивача встановлено не було, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, взявши до уваги усі наявні в матеріалах справи докази.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано належних доказів та обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про звільнення за два місяці та йому не пропонувалися усі вільні посади, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з тексту попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення, яке міститься в матеріалах справи, вказано «…в зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.» (том 1, ас.15).

В наказі про звільнення ОСОБА_1 вказано «…у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України…» (том 1, а.с. 39).

Таким чином, доводи апелянта про невідповідність причин звільнення позивача при попередженні та винесенні наказу про звільнення, є надуманими та безпідставними.

Безпідставними та необґрунтованими є і доводи про те, що позивачу не було запропоновано усіх посад при попередженні його про наступне звільнення.

Так, як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, у день попередження про майбутнє вивільнення Позивачу були запропоновані для працевлаштування 142 вакантні посади, від яких він відмовився. (Том 1, а.с. 16-18).

В подальшому, протягом двох місяців після попередження про вивільнення Позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку і від яких Позивач також відмовився. Зокрема: 13.02.2015 Позивачу пропонувались 22 посади, 13.02.2015 - 2 посади, 13.02.2015 - 7 посад, 16.02.2015 - 10 посад, 20.02.2015 - 10 посад, 26.02.2015 - 14 посад, 04.03.2015 - 6 посад, 11.03.2015 - 12 посад, 17.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 5 посад, 23.03.2015р. - 12 посад, 20.04.2015р. - всього 54 посади (Том 1, а.с. 16-38).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на його думку перелік вакантних посад, який наданий відповідачем та досліджений судом, не відповідає дійсним обставинам, оскільки на підтвердження даного твердження ним не було долучено жодних доказів, є оціночним судженням апелянта, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, суд першої інстанції правильно зазначив, що доказів того, що станом на час попередження позивача про майбутнє вивільнення вказані посади залишались вакантними та останні могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо суду надано не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він міг би претендувати на посади звільнених працівників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які йому не було запропоновано, спростовується наступним.

ОСОБА_6 звільнився з посади юриста 13.02.2015 (наказ №59-П від 12.02.2015) та наступного робочого дня ця посада була скорочена (наказ №42-ШР від 16.02.2015р.).

ОСОБА_7 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами 16.02.2015р. (наказ №62-П від 16.02.2015). Наступного дня на цю посаду було переведено заступника директора департаменту по роботі з VIP -клієнтами ОСОБА_11

При цьому, роботодавцем було розглянуто відповідність кваліфікації і продуктивності праці позивача в порівнянні з іншими претендентом на цю посаду та встановлено, що згідно зі ст.42 КЗпП ОСОБА_11 мав переважне право обійняти посаду директора департаменту, про що складено Висновок від 10.02.2015р. (Том 2, а.с.208).

Після переведення ОСОБА_11 на посаду директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами цього ж робочого дня посаду заступника директора департаменту було скорочено, а тому її не могли пропонувати ОСОБА_1 (наказ №43-ШР від 17.02.2015р.).

На посаду директора департаменту супроводження мережі продажів, яка стала вакантною після звільнення ОСОБА_10, і на яку мав право претендувати позивач, за результатами порівняння кваліфікації та продуктивності праці було переведено ОСОБА_12 (Том 2, а.с. 209).

ОСОБА_8 було звільнено з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів 24.02.2015 р. та наступного робочого дня 27.02.2015 р. її посада була скорочена.

ОСОБА_9 було звільнено з посади заступника директора адміністративно- господарського департаменту 04.03.2015 р., а наступного робочого дня 06.03.2015 р. її посада була скорочена.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував та не проаналізував те, що відповідач не довів реального проведення змін в організації виробництва і праці, які саме функції змінилися, ліквідувалися або з'явилися.

Частиною 3 ст.64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 року (протокол №14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в якому визначено принципи оптимальної чисельності персоналу, уніфікації та стандартизації структурних підрозділів банку.

Протоколом Правління АБ «Укргазбанк» №3 від 19 січня 2015 року прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк».

На виконання рішень Правління банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015 року Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення (протокол №8) про скорочення, після фактичного вивільнення працівників, деяких структурних підрозділів.

Цього ж дня, наказом № 65 від 03 лютого 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення штату працівників головної установи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що право визначати чисельність та штат працівників,проводити зміни в організації виробництва та праці, належить лише власнику або уповноваженому ним органу, а тому доводи апелянта про відсутність фактичних змін у АБ «Укргазбанк» є необґрунтованими, оскільки вказані позивачем обставини спростовуються вищенаведеними діями уповноважених осіб відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами, дослідив та проаналізував усі наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді