Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/1342/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно як частку у спільній частковій власності, виключення його із числа спадкового,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу між нею та ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 21.01.2015 року, визнати за нею право власності на 13/100 частин будинку № 20 по вул. Щорса в с. Дворище Володарсько-Волинського району Житомирської області розміром 10,9 кв.м., як частку у спільній частковій власності, та виключити дане майно із числа спадкового майна ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проживала з ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по день його смерті - 21.01.2015 року. Під час спільного проживання за спільні кошти вони добудували до належного йому на праві власності будинку добудову площею 21,8 кв.м. Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Оскільки вищевказане майно придбано внаслідок її та ОСОБА_5 праці під час спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки, належна їй у цьому майні частка має бути виключена з спадкового майна.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

В обґрунтування скарги зазначила обставини, якими обґрунтовувала свої позовні вимоги, послалась на докази спільного проживання із ОСОБА_5 однією сімєю чоловіка та жінки, яким, вважала, суд не дав належної оцінки. Крім того, на її думку, суд неправильно визначив предмет і підстави позову, не звернув уваги на те, що вона посилалась на створення з ОСОБА_5 спільної часткової власності та визнання за нею права на частку у цьому майні.

Заслухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в період з 03.02.1968 року по день його смерті, позивач не довела факт проживання її з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає матеріалам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та узгоджується з дослідженими судом доказами.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно ч. 4 ст. 355 цього Кодексу спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що спірне майно у період фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_5 було створено за домовленістю з останнім, їх спільною працею та за рахунок спільних коштів.

У той же час, посилання позивача на докази проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу, за обставин, коли останній перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не мають правового значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно, в тому числі добудови до житлового будинку, виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації.

За змістом ч. 1 цієї статті право власності на нову річ, яка виготовлена, створена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що єдиним власником спірного домоволодіння № 20 по вул. Щорса в с. Дворище Володарсько-Волинського району Житомирської області був ОСОБА_5 (а.с. 7-8).

Доводи ОСОБА_1 про виникнення у неї права на частку у спільній частковій власності на спірне майно є безпідставними, оскільки остання не довела суду, що добудова до належного ОСОБА_5 будинку, право на частку якої вона просить визнати за нею, була створена внаслідок домовленості з ним шляхом укладення відповідного договору.

За відсутності доведення обставин укладання угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про створення спільної часткової власності, показання свідка ОСОБА_6 та надані позивачем документи про придбання будівельних матеріалів не можуть бути підставою для задоволення позову.

Позивачем також не доведено набуття нею права спільної часткової власності у домоволодінні із передбачених законом підстав, так як спільне проживання однією сімєю не встановлено.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: