Справа № 229/629/16-ц
Провадження №2/229/481/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що є власником квартири, яка розташована м.Дружківка, вул. Паризької Комуни, 81/42.

05 лютого 2016року вона направила до відповідачів листа з проханням негайно знятись з реєстраційного обліку та виселитись. Це прохання до теперішнього часу відповідачами не виконано. Вважає, що відповідачі , не звільняючи спірну квартиру, порушують її право власності на квартиру, оскільки це перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися цією квартирою на власний розсуд.

Просить виселити відповідачів з квартири без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Пояснила, що в грудні 2005р. їй було подаровано квартиру, яка розташована по вул.Паризької Комуни,81/42 м.Дружківка. На момент дарування, в квартирі проживали колишня дружина власника квартири ОСОБА_5, відповідачка ОСОБА_2, з дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Вона не заперечувала подальшому проживанню відповідачам в квартирі, але на теперішній час так сталося, що їй самій потрібно житло, і вона 05 лютого 2016року звернулася до відповідачки з проханням, щоб вона і діти виселилися і виписалися з квартири. На день розгляду справи їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 виписався та виселився з квартири. А відповідачі ОСОБА_3 продовжують користуватися її квартирою. Просить її позов задовольнити і виселити відповідачів з її квартири.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала. Пояснила, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 і вони мешкали в квартирі АДРЕСА_1. Квартира належала її чоловікові та його матері ОСОБА_6 Потім шлюб був розірваний, ОСОБА_6 покинув сім"ю і став мешкати в іншому місці. Вона з дітьми , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишились проживати в квартирі колишнього чоловіка. Ніякого зв"язку з колишнім чоловіком вона не підтримувала. Їй не було відомо, що ОСОБА_5 разом зі своєю матір"ю розпорядилися квартирою, в якій вона мешкає. Вони подарували її сестрі ОСОБА_5, позивачу по справі. Вона десь припускала, що колись їй придеться виселятися, оскільки розуміла, що квартира, в якій вона проживає , їй не належить.

08 лютого 2016року вона отримала лист позивачки і була дуже здивована, що власником квартири є саме ОСОБА_1 , а не її колишній чоловік.

Вона застосовує всі заходи, щоб знайти інше житло в межах міста Дружківки, оскільки в неї тут робота, але на сьогодні їй нікуди виселятися. Відповідач по справі ОСОБА_4 не проживає в квартирі вже давно. Виписався з квартири ще в квітні 2015року. Чому відсутні в реєстраційній службі відомості про зняття його з реєстрації, їй не відомо.

Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність відповідачів, які не з"явилися.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріпленно принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Об"єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379,382 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач є власником квартири , яка розташована АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування квартири від 17 грудня 2005року і витягом про реєстрацію права власнсоті на нерухоме майно (а.с.3-4).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 і вони разом з дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживали сім"єю в квартирі по вул. П.Комуни ,81/42 м.Дружківка з 1997року.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5, відповідачі залишилися проживати в зазначеній квартирі. В 2005році власники квартири ОСОБА_8 і ОСОБА_5 розпорядилися нею на користь позивача.

Дані обставини визнаються сторонами у справі.

Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 К України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження тсвоїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім"ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім"ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім"ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім"ї.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-158 цс 14 від 05 .11. 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином суд, вважає, оскільки право власності на квартиру у ОСОБА_5, членами сім"ї якого були відповідачі по справі, припинено, то і у відповідачів припинилося право користування цією квартирою.

Судом встановлено, що на день розгляду справи відповідач ОСОБА_4 виселився з квартири і знявся з реєстраційного обліку, що підтверджується довідкою (а.с.19) і визнається сторонами у справі.

Таким чином підстави для задоволення вимог позивача щодо виселення ОСОБА_4 з квартири відсутні, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3, проживаючи в квартирі позивача, порушують право власності на квартиру позивача, тому для усунення таких порушень суд вважає необхідним виселити відповідачів з квартири без надання іншого житла.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61, 209,212-215,223 ЦПК україни, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, 15 червня 1968року народження, ОСОБА_3, 01 липня 1997року народження, з квартири АДРЕСА_3, без надання іншого житла.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова