Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/460/16-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 59 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Просив із підстав, передбачених ст.ст.22,1166 ЦК України, стягнути з відповідача кошти в сумі 96 9216,10 грн. як упущену вигоду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року зобовязано Головне управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути його клопотання від 21 січня 2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 100 га для ведення фермерського господарства з земель запасу Ставищанської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та прийняти відповідне рішення. Упущену вигоду повязує з невиконанням постанови суду, що полягає у нерозгляді його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки, чим порушено його конституційне право на підприємницьку діяльність.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що ст.623 ЦК України відношення до даного позову не має. Суд не взяв до уваги, що згідно зі ст.20 Закону України «Про звернення громадян» та ст.123 ЗК України термін розгляду заяв один місяць. Судом також не враховано, що строк для розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою становить один місяць, термін на виготовлення проекту землеустрою - до шести місяців, для погодження проекту землеустрою передбачено 10 днів, а для затвердження проекту землеустрою та укладення договору оренди - один місяць. Висновком від 22 лютого 2016 року №19 відділ Держземагентства відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у звязку з відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади про надання дозволу на розробку/повідомлення відповідного органу про розробку проекту. Матеріали, підтверджуючі вартість виконаних робіт, вартість затрат та ціну продукції взято за 2015 рік. Якщо б дії Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо розгляду його клопотання від 21 січня 2014 року були правомірними, то питання про відшкодування упущеної вигоди не порушувалося б. Не враховано постанову суду від 05 березня 2014 року та ту обставину, що вона не виконана, що суперечить принципу обовязковості судового рішення до виконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року зобовязано Головне управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21 січня 2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 100 га для ведення фермерського господарства з земель запасу Ставищанської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та прийняти відповідне рішення (а.с.5-8).

Із змісту листів першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 31 березня 2014 року вбачається, що, отримавши постанову адміністративного суду від 05 березня 2014 року, Головне управління Держземагентства у Житомирській області рекомендувало ОСОБА_1 долучити визначені частиною другою ст.123 ЗК України графічні матеріали до клопотання від 21 січня 2014 року і подати документи на розгляд до Головного управління та оскаржило постанову суду в установленому законом порядку (а.с.61-62).

Наданий представником відповідача для огляду у судовому засіданні зошит вихідної кореспонденції не прошнурований, не пронумерований та не скріплений печаткою, тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у даній справі.

ОСОБА_1 16 травня 2016 року звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними дій Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року, але ухвалою суду від 08 червня 2016 року його заява залишена без розгляду.

За змістом п.2 ч.2 статті 22 ЦК України упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З огляду на вищевикладене, як за зобовязаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, так і у випадку невиконання договору, чинне законодавство виходить з принципу вини особи, яка заподіяла шкоду або контрагента, а тому посилання у мотивувальній частині рішення суду, що оскаржується, на норми ст.623 ЦК України є виправданим, а доводи апеляційної скарги в контексті мотивації з цього приводу не видаються обґрунтованими.

Предявлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає на позивача обовязок довести, що ця вигода не є абстрактною та дійсно була б ним отримана і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною й достатньою причиною, яка позбавила його можливості на її отримання.

Відповідно до редакції ч.3 ст.123 ЗК України (чинної на час звернення ОСОБА_2 із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно зі змістом абзацу третього ч.3 ст.123 ЗК України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

У судовому засіданні позивач пояснив, що відносно земель запасу Ставищанської сільської ради Брусилівського району Житомирської області принципом «мовчазної згоди» не скористався.

Посилання в апеляційній скарзі та приєднання до неї висновку відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі від 22 лютого 2016 року №19, яким не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 341,3042 га, не має правового значення для розгляду даного спору, оскільки стосується земель, розташованих за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, а не земель Ставищанського сільської ради (а.с.37).

Окрім того, надання дозволу на розробку документації не є тотожним поняттям набуттю права користування земельною ділянкою, оскільки після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, має виготовити проект землеустрою, погодити й затвердити його у відповідному органі виконавчої влади та зареєструвати право у відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реальна можливість для отримання вигоди не доведена.

Апеляційний суд також звертає увагу на ту обставину, що чинне законодавство наділило відповідача дискреційними повноваженнями, тобто можливістю вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінського рішення. Як зазначалося вище, відповідач може надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Повторний розгляд клопотання позивача жодним чином не гарантує обовязкового надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому сама по собі наявність постанови суду від 05 березня 2014 року, у тому числі невиконаної, не є достатньою підставою для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та, з огляду на вищевикладене, додаткового правового обґрунтування не потребують.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: