Справа № 306/2129/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Свалявської держнотконтори, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Свалявської держнотконтори, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про неповажність пропуску ним строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 28.06.1997 року помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.3), який на випадок своєї смерті залишив заповіт від 26.01.1994 року, згідно якого 1/2 частку свого майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів своєму сину ОСОБА_2 (а.с.11).

30.10.2009 року померла мати позивача ОСОБА_5 (а.с.5), яка на випадок своєї смерті залишила заповіт від 13.02.2003 року, згідно якого все своє майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповіла своєму сину ОСОБА_2 (а.с.4).

Спадкове майно, яке залишило після смерті батьків позивача складається з домовлодіння за адресою Свалявський район, с.Драчино, 111.

Згідно відповідей Свалявської держнотконтори, за померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадкові справи не заводилися (а.с.75).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску строку не можна визнати поважними.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, так як він ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта як на поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини за своїми батьками, наявність домовленості між ним та його сестрою ОСОБА_3 про те, що після його відмови від спадщини сестра виплатить йому певну суму, якої вона не дотрималася, оскільки така причина не може визнатись як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини. Зокрема, така домовленість не може вважатися обставиною, яка обєктивно унеможливлювала чи значно ускладнювала позивачу вчинити дії необхідні для прийняття ним спадщини за обома батьками (ст. 549 ЦК УРСР, ст.ст.1268, 1259 ЦК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді