АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4166/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Калініченко О.Б.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Іванченко М.М., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним нарахування заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним нарахування заборгованості по кредитному договору - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним нарахування заборгованості по кредитному договору - залишено без руху та надано строк для усунення виявлених у ній недоліків, а саме: викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину; зазначення, які його права, свободи чи інтереси саме як споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» були порушені, ким та з якими правовими наслідками; яким чином передбачені шляхи їх поновлення; чим визначений той спосіб захисту права, який він просить застосувати; долучення доказів про сплату судового збору. На усунення виявлених недоліків судом встановлено термін протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали (а.с.40-41).

На виконання вимог ухвали від 29 грудня 2015 року ОСОБА_3 надіслав до суду уточнену позовну заяву (а.с.44-48).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу (а.с.50).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 29.12.2015 року, а саме - не підтверджено, що спір виник з відносин, пов'язаних із захистом прав споживачів; не викладено обставини, в чому полягає порушення його прав саме як споживача, і яких саме, всупереч яким нормативним актам, внаслідок яких саме дій та з якими правовими наслідками; не сплачено судовий збір, а тому позов, як такий, що виник з договірних (кредитних) правовідносин, підлягає пред'явленню до Печерського районного суду м. Києва за загальними правилами підсудності (а.с.50).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Статтею 3 ЦПК Українивстановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК Українипозови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про порушення прав споживачів банківських послуг та визнання недійсною нарахованої заборгованості, зазначивши у позовній заяві, що відповідач не приймає кошти в рахунок погашення кредитних зобов'язань, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси.

Однак, суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, вважаючи, що на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Законрегулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що оскільки Законне визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають, у тому числі, з договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вбачає порушення своїх прав як споживача в рамках кредитного договору від 23.10.2007 року №0118/07/00-Z, відповідно до умов якого йому надано кредит на споживчі потреби, а саме - придбання земельних ділянок (а.с.7-10).

Крім того, у п. 7.2. Договору зазначено, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» отримано позичальником (а.с.10).

Із вищевикладеного вбачається, що спір, який виник між сторонами, пов'язаний із захистом прав споживачів.

Однак, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов хибного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 як неподаної, обмеживши у такий спосіб право особи на доступ до правосуддя.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що суду першої інстанції при вирішенні справи за даною позовною заявою належало виходити із положень статті 16 ЦПК України.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді