Справа № 145/1956/15-ц Провадження № 22-ц/772/847/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Слідянської сільської ради про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Слідянської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку (пай) площею 1, 6547 га, який знаходиться на території Слідянської сільської ради, в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.10.2014 року померла його матір ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку (пай) площею 1,6547 га. На час відкриття спадщини він постійно проживав разом з матірю. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає. Він бажає оформити своє право на спадщину, проте в нотаріальній конторі немає можливості цього зробити, оскільки ним пропущено шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з підстав, заявлених в ній, просили суд її задовольнити.

Представник Слідянської сільської ради Тиврівського району ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що 05 жовтня 2014 року померла ОСОБА_4 (а.с.4).

Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АВ №013345 від 18.02.1970 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,6547 га. на території Слідянської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право власності земельну ділянку серії ЯБ № 956548 від 24.07.2008 р. (а.с.5).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Слідянської сільської ради Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті. На момент смерті разом з спадкодавцем проживав та був зареєстрований син ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №42519306 від 19.12.2015 спадкова справа відносно ОСОБА_4 відсутня (а.с. 24).

За змістом ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст. 1225 ЦК України).

Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 Гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом п.п. 4.9-4.11 Гл. 10 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що в нотаріальній конторі відсутня можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, в звязку з тим, що ним було пропущено шестимісячний строк звернення після відкриття спадщини.

Однак у матеріалах справи відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії відсутня.

У справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину - це є підставою для відмови в позові про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність спору щодо спадщини та відсутність можливості отримати свідоцтво про право на спадину в нотаріальній конторі в позасудовому порядку.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом вірно: