Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/623/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» пред'явив вказаний позов до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 жовтня 2007 року у розмірі 53374 дол. США 44 центи, що за курсом НБУ станом на 10 листопада 2014 року еквівалентно 790167 грн. 25 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконує свої зобов'язання перед банком за вказаним договором і з січня 2014 року має прострочену заборгованість, що о дає право позивачу вимагати дострокового повернення всього кредиту та сплату передбачених договором платежів. Всупереч п. 6.1.2. кредитного договору боржник не виконав надіслану йому банком вимогу про повну сплату боргу протягом 31 дня з дня одержання вимоги. Виконання ОСОБА_2 зобов'язань перед банком забезпечено порукою ОСОБА_3, згідно договору поруки від 18 жовтня 2007 року № 0-П.

3 липня 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 57176 дол. США 55 центів та 62823 грн. 98 коп. пені.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пред'явив зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 жовтня 2007 року, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк»; визнання недійсним іпотечний договір від 18 жовтня 2007 року, укладеного між ним і АКІБ «УкрСиббанк».

Крім того, відповідач ОСОБА_3 також пред'явила зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки № 0-П від 18 жовтня 2007 року, укладеного між нею, та АКІБ "УкрСиббанк" припиненим.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2015 року зустрічні позовні заяви ОСОБА_2.і ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 УПК України.

Ухвала суду сторонами не оскаржується.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2015 року задоволено: вирішено стягнути, солідарно, із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 жовтня 2007 року в сумі - 57176,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 2 липня 2015 року становить 1 201 279 грн. 32 коп. та 62 823 грн. 98 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Частково не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку і просив змінити рішення суду в частині визначення розміру стягуваної заборгованості у еквіваленті національної валюти України, стягнувши солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 57176 дол. США 55 центів та пеню - 62823 грн. 98 коп.

Обґрунтовуючи скаргу, позивач послався на те, що суд не врахував, що позивач уточнив зміст своїх позовних вимог та просив суд стягнути заборгованість у валюті договору - доларах США. Всупереч правовій позиції Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року щодо можливості та умов стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті.

Сторони, повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (Т. ІІ а.с. 89 - 91) в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

У зв'язку з цим та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини справи:

18 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого виступає ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 60000 дол. США та зобов'язався повернути його в порядку визначеному договором, але не пізніше 17 жовтня 2037 року, та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,90 % річних.

Право банку змінювати процентну ставку, підстави та порядок зміни процентної ставки по кредиту сторонами обумовлено в пункті 1.3, 1.3.1 кредитного договору.

22 лютого 2008 року за №147118, 14 червня 2008 року за № 48312ДР та 26 липня 2008 року за № 77287ДР на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 банком направлено повідомлення про зміну процентної ставки на 2 % від простроченої суми (Т. І, а.с. 229-230, 231, 232, 233-241).

Виконання ОСОБА_2 будь-яких грошових зобов'язань за кредитним договором забезпечено неустойкою (п. 4.1. договору) та порукою ОСОБА_3, згідно договору поруки від 18 жовтня 2007 року № 0-П. За умовами договору поруки ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

Зобов'язання банку щодо надання кредиту позичальнику виконано в повному обсязі.

ОСОБА_2 свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, належним чином не виконує з січня 2014 року.

2 жовтня 2014 року позивачем на адресу ОСОБА_2 за вих. №30-11/17283 та ОСОБА_3 за вих. №30-11/17284 направлено письмові вимоги про усунення порушень кредитного договору (Т. І а.с. 30-33), які останніми не виконані.

Внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов'язань станом на 2 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі - 57 176, 55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 2 липня 2015 року становила 1201279,32 грн., з яких: 47 616,31 дол. США- заборгованість за кредитом, 9560,24 дол. США - заборгованість за відсотками, а також 62823,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (Т. ІІ а.с. 4-9).

Правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи сторонами не оспорюється.

Встановивши факт невиконання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів і неустойки, суд першої інстанції на підставі норм ст.ст. 526, 530, 549, 553, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів виниклої перед позивачем заборгованості.

Правильність такого висновку суду сторонами не оспорюється.

Однак суд визначив заборгованість за кредитом та за процентами, як у валюті договору - 57176 дол. США 55 центів, так і в національній валюті України, гривні, за курсом НБУ станом на 2 липня 2015 року, в загальній сумі 1201279 грн. 32 коп.

Розмір пені визначено окремо в гривнях.

При цьому суд послався на ст.ст. 192, 533 ЦК України та виходив з того, що законним засобом платежу в Україні є гривня і грошові зобов'язання мають виконуватися у гривні.

Проте повністю погодитися з цим висновком суду не можна так, як суд дійшов його без повного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 і 3 ст. 533 цього ж Кодексу передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень ст. 11 вказаного Декрету прийнято Положення, пунктом 1.5 якого передбачено використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті (згідно заяви позивача від 3 липня 2015 року про збільшення позовних вимог), суд повинен буд установити наявність в позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом України у постановах від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14, від 10 лютого 2016 року № 6-1680цс15, які є обов'язковими для судів в силу ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд першої інстанції не врахував наданих позивачем до заяви від 3 липня 2015 року копій банківської ліцензії № 75на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», виданої 24 грудня 2001 року Національним Банком України АКІБ «УкрСиббанк№ (Т. І а.с. 243) та дозвіл № 75-2 на право здійснення операцій визначених п. 1 - 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком, виданого Національним Банком України 9 листопада 2002 року. В додатку до дозволу передбачено право АКІБ «УкрСиббанк» здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі, але не виключно, - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Також суд не перевірив наявність/відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості у валюті договору та в кінцевому рахунку не визначився остаточно в якій грошовій одиниці підлягає стягненню борг, стягнувши його як в доларах США так і гривнях.

За наявності у позивача банківської ліцензії і дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, з урахуванням змісту пред'явлених позовних вимог, мав стягнути заборгованість за кредитом і процентам в валюті договору - доларах США.

За таких обставин висновок суду першої інстанцій про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у гривнях є безпідставними та не узгоджуються з вимогами частини другої статті 533 ЦК України.

Таким чином, суди неповно встановив обставини, які мають значення для справи та неправильно застосували норму ст. 533 ЦК України та не врахували норми ст. 5 Декрету, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення, яке переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2015 року - змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення слова: «що за курсом НБУ станом на 02.07.2015 року становить - 1 201 279, 32 грн.».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: