У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова до ОСОБА_4 про виселення особи без надання іншого жилого приміщення, стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та надані комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Національний університет кораблебудування імені адмірала Макарова (далі - університет) звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 про виселення особи без надання іншого жилого приміщення, стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та надані комунальні послуги.

Позивач посилався на те, що студентський гуртожиток АДРЕСА_1 державної форми власності знаходиться на балансі та в оперативному управлінні університету. Відповідач, який проживає у кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку, де займає три ліжко-місця, ніколи не був його студентом та не перебував і не перебуває у трудових відносинах з позивачем.

Вселився у гуртожиток в 1994 році на умовах договору тимчасового найму (оренди) на прохання керівника підприємства Аерофлоту, де працював відповідач. Договір найму у 1998 році був переукладений на строк до 01 серпня 1999 року. Проте відповідач добровільно не звільняє займане приміщення, не реагує на неодноразові письмові вимоги про виселення. В студентському гуртожитку відсутні вільні місця навіть для забезпечення студентів Університету.

Крім того, за період з 01 березня 2012 року по 30 червня 2015 року включно відповідач має непогашену заборгованість за проживання та користування комунальними послугами в сумі 21 640 грн 98 коп.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив усунути перешкоди у користуванні гуртожитком, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідача на його користь вищезазначену заборгованість.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 із кімнати гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 21 640 грн 98 коп. за проживання у гуртожитку та надані комунальні послуги.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення позовних вимог про виселення.

Усунуто перешкоди Національному університету кораблебудування ім. адмірала Макарова у користуванні гуртожитком шляхом виселення ОСОБА_4 із кімнати НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що студентський гуртожиток № 1 на 1295 місць по АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію 31 грудня 1975 року (рішення виконкому Миколаївської міської ради від 31 грудня 1975 року № 1488) відноситься до державної форми власності і знаходиться на балансі та в оперативному управлінні Університету й призначений для тимчасового проживання студентів.

Відповідач був вселений у гуртожиток тимчасово з 01 вересня 1994 року по 30 серпня 1995 року (на строк до одного року) в кімнату НОМЕР_2 на одне ліжко-місце на підставі договору найму (оренди) приміщення у гуртожитку та на прохання керівника підприємства Аерофлоту, де працював відповідач.

06 вересня 1998 році сторони переуклали договір найму (оренди) жилого приміщення аналогічного змісту на строк до 01 серпня 1999 року на кімнату НОМЕР_1, де відповідач один займає три ліжко-місця, договір також укладено на строк до одного року.

Інших договорів сторони не укладали.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що строк найму жилого приміщення у ОСОБА_4 закінчився та у подальшому не продовжувався. Крім того, керуючись ст. 526 ЦК України, суд стягнув з відповідача заборгованість за проживання у гуртожитку та надані комунальні послуги.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може пред'явити позов про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення, зокрема і внаслідок закінчення договору найму (оренди) житлового приміщення.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався на те, що позовні вимоги в частині виселення підлягають задоволенню з інших правових підстав, а саме з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України про захист прав власника від порушень, не пов'язаних із володінням (усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. Юровська Г.В.