УхвалА

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») та товариством з обмеженою відповідальністю «Український індустріальний Альянс» (далі - ТОВ «Український індустріальний Альянс») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 800 тис. грн строком до 27 липня 2012 року зі сплатою 20 % річних. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за указаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2013 року, що набрало законної сили 10 червня 2013 року, позов ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Український індустріальний Альянс» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором у розмірі 850 347 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на те, що оскільки в договорі поруки фактично не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, банк протягом шести місяців після спливу цього строку не пред'явив вимогу до неї як до поручителя про виконання зобов'язання, ОСОБА_4 просила суд визнати договір поруки, укладений 28 квітня 2012 року між нею та банком, припиненим.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, вірно застосувавши положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та умови договору поруки між сторонами, правильно виходили з того, що у договорі поруки встановлено, що він припиняється протягом 36 місяців з дня настання строку повернення кредиту (п. 4.2.2 договору поруки). У 2013 році банк пред'явив позов до позичальника та поручителя про стягнення кредитної заборгованості, який заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2013 року було задоволено, тобто в межах строку дії договору поруки.

Доводи касаційної скарги про те, що необхідно керуватися тим, що в договорі поруки відсутній строк дії поруки, а тому слід виходити зі строку його дії в шість місяців безпідставні, не відповідають змісту цієї норми права та вимогам ч. 4 ст. 559 ЦК України, умовам договору поруки, оскільки у договорі поруки встановлено, що він припиняється протягом 36 місяців з дня настання строку повернення кредиту.

Крім того, колегія суддів виходить із того, що при вирішенні позову банка до позичальника та поручителя суди, з'ясували дійсність та строк дії договору поруки, а оспорювати ці обставини в іншій справі не законом не передбачено (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П. Штелик