Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1397/16-ц 2/382/679/16
РІШЕННЯ

іменем України

21 листопада 2016 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

Головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипоті Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині справу за позовом ОСОБА_1, Представник позивача: ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Встановив:

В позові до суду представник позивачки вказала, що позивачка з травня 2002 року добросовісно, відкрито безперервно володіє нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням ремонтної майстерні АДРЕСА_1

Відповідно до частини 2 статті 344 Цивільного кодексу України, до давності часу добросовісного володіння позивача ОСОБА_3 ремонтною майстернею приєднується час володіння цим майном її мами - з липня 2000 року ОСОБА_4 (до одруження - ОСОБА_4 - Свідоцтво про шлюб від серія, НОМЕР_1), яка померла та спадкоємцем якої є позивачка ОСОБА_3.

Докази спадкування: Свідоцтво про смерть ОСОБА_6, серія НОМЕР_2; Свідоцтво про шлюб мами , серія НОМЕР_3; Свідоцтво про народження позивачки, серія НОМЕР_4; Свідоцтво про шлюб позивачки, серія НОМЕР_5

Факт добросовісного, відкритого і безперервного володіння нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням ремонтної майстерні № 3, можуть підтвердити громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що проживають в АДРЕСА_2, яких позивачка просить викликати в судове засідання. На сьогоднішній день позивачка продовжує добросовісно , відкрито володіти будівлею ремонтної майстерні, постійно робить в будівлі ремонтної майстерні поточний ремонт власними силами, доглядає за будівлею, оскільки постійно проживає на території Лемешівської сільської ради та фактично працює у селі Гензерівка. Також на доручення позивачки було зроблено Звіт про оцінку майна - нежитлових приміщень ремонтної майстерні № 3 , розташованої : Київська область, Яготинський район, поза межами населеного пункту села Гензерівка, де визначено вартість об'єкту оцінки за вирахуванням його функціонального та економічного зносу 22252 грн. (двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят дві гривні).

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч.І Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Просила:

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно - ремонтну майстерню № 3, розташовану у Київській області, Яготинському районі поза межами населеного пункту с. Гензерівка.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги. Відповідач позов визнав та просив розглянути с праву у відсутності їхнього представника.

Із пояснення представника позивача видно, що мати позивачки- ОСОБА_4 із 2001 року користувалася приміщенням майстерні, яка розташована за межами с. Гензерівка. Після смерті матері, даним приміщенням продовжувала користуватися її дочка- ОСОБА_3.. Дане приміщення майстерні не має адреси та не має на даний час власника. Тому вважають, що позивачка має право на набуття приміщення майстерні у власність за набувальною давністю.

Із показів свідка ОСОБА_10 видно, що він із 1998 року працював директором радгоспу « Імені газети Радянська Україна в с. Гензерівка. В 2000 році на базі даного радгоспу було створено КСП « Гензерівське», де він був головою КСП. В 2001 році КСП реформували в ТОВ « Рубін». В 2006 році рішенням Господарського суду ТОВ « Рубін» визнано банкрутом. В 2000-2001 роках було проведено розпаювання майна КСП. Протоколи про розпаювання на даний час не збереглися, та невідомо як було розпайоване майно КСП. Чи стояло на балансі КСП дане приміщення майстерні, йому не відомо. Наскільки йому відомо, даним приміщенням майстерні із 2000-2001 року користувалася мати позивачки.

Дані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Із довідки Лемешівської сільської ради від 21.10. 2016 року видно, що інформація стосовно власника ремонтної майстерні №3, яка розташована за межами населеного пункту села Гензерівка Яготинського району та порядку розпаювання цього майна в архівах ліквідованого ТОВ « Рубін» не збереглася. Сільська рада не володіє даною інформацією. /а.с. 44 /.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. (стаття 214 ЦПК).

Таким чином в судовому засіданні не було встановлено власника ремонтної майстерні, та не було надано доказів, що дане майно є безхазяйне. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази тому, що дане приміщення перебувало на балансі КСП.

Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як видно із звіту про оцінку майна / нежитлового приміщення ремонтної майстерні №3, розташованої за межами населеного пункту с. Гензерівка, площа даного приміщення становить 134,00 кв.м. Дане приміщення має центральне опалення, водопровід, каналізацію та електроосвітлення/ а.с. 11-20 /.

Разом з тим, не позивачкою, не її представниками не було надано до суду жодного доказу про безперервне володіння даним приміщенням протягом 10 років. Не було надано доказів про користування центральним опаленням, водопроводом, каналізацію та електроосвітленням. / чеки, квитанції про оплату/ та тому подібне.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України. а також частини четвертої статті 344 ЦК України. згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»

Особливу увагу в постанові приділено інституту набувальної давності. Зокрема, при вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховання цього майна. Судам роз'яснено, що однією з обставин, що має юридичне значення і підлягаю доведення під час вирішення спору щодо визнання права власності за набувальною давністю є встановлення власника майна або безхазяйності речі.

Крім того, роз'яснено що набувальна давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України (01.01.2004 р.), положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли до 01.01.2001. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 р.

При цьому суди мають право виходити з того, що коли строк давності володіння почався раніше 01.01.2001, то до строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 р.

Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем у такому спорі є попередній власник майна або його правонаступник.

Пленум зазначив, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності.

Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може погодитись з позицією відповідача про визнання позову, так як в даному випадку визнання позову відповідачем суперечить закону.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представників, покази свідків суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.. ст.. 10. 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 344 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3, представник позивача; ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржено через Яготинський районний суд до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.