У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулось до суду із вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, шляхом продажу майна позивачем від свого імені згідно з договором купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо їх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу, а кошти отримані від реалізації скерувати для задоволення вимог позивача за кредитним договором від 18 липня 2008 року в розмірі 21 937,27 дол. США, що еквівалентно 510 871 грн 72 коп.; закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року, відмовлено в задоволені позову.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № КБ 50923, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 50 тис. дол. США, з кінцевим терміном погашення не пізніше 17 липня 2023 року зі сплатою 13,5 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5 18 липня 2008 року укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

28 серпня 2014 року позивачем було направлено відповідачам повідомлення-вимогу № 09-3/19243 та № 09-3/19245, в якій банк вимагав погасити заборгованість в розмірі 31 465,18 дол. США простроченого боргу та 711,94 дол. США заборгованості за процентами. Також позивач зазначив у вимозі, що у разі непогашення заборгованості протягом 30 днів з дня отримання повідомлення банк буде ініціювати стягнення заборгованості або звернення стягнення на майно.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2015 року, задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року в розмірі 429 281 грн 24 коп.

Суди зазначили, що відповідач ОСОБА_4 у зв'язку з добровільним виконанням цього судового рішення сплатила ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 429 281 грн 24 коп., що підтверджується квитанцією від 16 березня 2015 року № 577032.

Враховуючи те, що відповідачкою ОСОБА_4 повністю погашена заборгованість за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом за період з червня по серпень 2014 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Мазур Л.М. НагорнякВ.А. Писана Т.О.