Номер провадження: 22-ц/785/1760/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Колмаков В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_5 (в інтересах публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», далі ПАТ «Марфін Банк») на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2015 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, уточнивши свої позовні вимоги, просив звернути стягнення на житловий будинок, розташований Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Березова, 24 та земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, що належить ОСОБА_3 в розмірі 208 718 грн. 96 коп. та стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 208 718 грн. 96 коп., стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Марфін Банк» судові витрати.

В судовому засіданні:

- представник позивача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно письмової заяви просив розглянути справу без присутності представника ПАТ «Марфін Банк», позовні вимоги про стягнення заборгованості вказані в позовній заяві та уточненій позовній заяві підтримав;

- відповідачі не зявилися. ОСОБА_6 надала суду письмові заперечення, відповідно до яких вона частково заперечує проти задоволення позовної заяви та просила розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (68003, Україна, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28. МФО 328168. код ЕДРГІОУ 21650966) заборгованість за кредитним договором №07003/Ш від 15.08.2011 р. в розмірі 151 670 грн. 21 коп. (сто пятдесят одну тисячу шістсот сімдесят гривень 21 копійку), в т.ч. заборгованість по кредиту 119 545 грн. 49 коп. (сто девятнадцять тисяч пятсот сорок п'ять гривень 49 коп.), заборгованість по сплаті відсотків 27 581 грн. 53 коп. (двадцять сім тисяч п'ятсот вісімдесят одна тисяча 53 копійки), заборгованість по несплаті штрафу 4 543 грн. 19 коп. (чотири тисячі пятсот сорок три гривні 19 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (68003, Україна, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна. 28. МФО 328168, код ЕДРПОУ 21650966) судовий збір в розмірі 1 516 грн. 70 коп. (одна тисяча пятсот шістнадцять гривень 70 копійок).

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 (в інтересах ПАТ «Марфін Банк») просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення вимог ПАТ «Марфін Банк» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Відповідно до з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

15 серпня 2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №07003/RI відповідно до умов якого позивач ПАТ «Марфін Банк» падав відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 173 920 грн.грн., а остання зобов'язалася повертати кредит та сплачувати за користування кредитом 19% річних та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов договору (п. 1.1. кредитного договору) (а.с. 7-24).

Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення кредиту (п. 2.5 кредитного договору).

Строк дії кредитного договору - до повного виконання сторонами взятих па себе зобовязань (п. 9.1 кредитного договору).

Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (розділ 5) відповідальність позичальника за порушення зобовязань у формі :

-пені при порушенні позичальником будь-яких термінів та строків повернення кредиту, втому числі, при порушенні термінів, передбачених графіком погашення кредиту, який єневідємною частиною договору (додаток №1), несвоєчасної сплати процентів та комісій за користування кредитом

-штрафу у розмірі 10% від суми простроченого платежу за кожен випадок порушення позичальником на строк більш ніж 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій за користування кредитом (п. 5.2 кредитного договору).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по кредитному договору 15 серпня 2011 року був укладений договір іпотеки між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3, за яким іпотекою забезпечується виконання зобовязань ОСОБА_6, за укладеним між позичальником та іпотекодержателем кредитним договором №07003/RI від 15 серпня 2011 року з усіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого позичальнику кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 173 920,00 грн. терміном погашення по 14 серпня 2018 року включно; по сплаті процентів за користування кредитом; по сплаті комісії за надання кредиту: по сплаті комісії за зарахування кредитних коштів; по сплаті можливих штрафних санкцій у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором (п. 1.1. іпотечного договору, а.с. 31 -35).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку належне йому па праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований Одеська область, місті Білгород-Дністровський, вул. Березова, під номером двадцять четвертим та земельну ділянку, площею 0,050 га, розташовану вул. Березова. 24, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, кадастровий номер: :01:007:0301.

16 листопада 2012 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №07003/RI від 15 серпня 2011 року відповідно до якої графік погашення кредиту викладено у новій редакції (додаток №1 від 16 листопада 2012 року) та розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника викладається у новій редакції (додаток №2 від 16 листопада 2012 року, а.с. 25-30).

16 листопада 2012 року оку між ОСОБА_7 та ПАТ «Марфін Банк» укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого Чухрай ТЛО. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу 15 серпня 2011 року за реєстром №2076. за яким п.1.1. договору іпотеки викладено у новій редакції (а.с. 36).

Позичальник ОСОБА_6 порушувала свої зобовязання за кредитним договором по поверненню кредиту та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом, а саме повертала кредит не у відповідності до графіку погашення кредиту.

У разі непогашення заборгованості за кредитом у передбачені графіком погашення кредиту терміни, така заборгованість вважається прострочено (п. 2.5 кредитного договору).

Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання будь-яких зобов'язань за цим договором, в тому числі прострочення сплати 1 місяць, а також перевищення суми заборгованості від суми кредиту більш як на 10%.

Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів відповідно до умов кредитного договору повинно бути здійснено позичальником протягом 30 календарних днів здати одержання повідомлення про таку вимогу банку (п. 3.2.5 кредитного договору).

Позивач ПАТ «Марфін Банк» повідомляв відповідачів про необхідність достроково сплатити заборгованість в повному обсязі, на підтвердження чого позивач надав належним чином завірену копію вимоги №139/105об від 17 жовтня 2014 року, з повідомленням про вручення поштового відправлення (a.c. 43 - 45), тобто позивач скористався своїм правом вимоги від позичальник/ дострокового повернення суми кредиту в цілому, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання будь-яких зобовязань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що вимога вищевказана вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» боржнику та іпотекодавшо не вручена.

Станом на теперішній час позичальником вимоги кредитора не виконано.

Суд першої інстанції зауважив, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, оскільки звернення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

ПАТ «Марфін Банк» не надано суду відомості про початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не вказано позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки, а також не зазначено в прохальній частині, які саме вимоги іпотекодержателя підлягають задоволенню за рахунок звернення стягнення предмету іпотеки, із чого випливає, що зміст позовної вимоги позивача суперечить положенням ст. 39 Закону України «Про іпотеку», а задоволення такої вимоги може призвести до подвійного стягнення.

Згідно з положеннями 4.5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотек)' майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування.

Оскільки, предметом іпотеки є два обєкти нерухомого майна, а позивач не надав суду відомості про початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації суд не має можливості дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна.

З уточненої позовної заяви вбачається, що станом на 12 березня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 208718 грн. 96 коп., у тому числі: 153127.02 грн. - поточна заборгованість за кредитом; 27581,53 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 29936,32 грн. - заборгованість за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості: 21294,04 грн. - заборгованість за пенею за несплату процентів; 4543,19 грн. - заборгованість по несплаті штрафу, на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 12.03.2015р. (а.с. 83-84).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12 березня 2015 року, заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 208718 грн. 96 коп.. у тому числі 125545,49 грн. - заборгованість по кредиту; 27581,53 грн. - заборгованість по процентам; 29936,32 грн. - пеня за неповернення основного боргу; 21294.04 грн. - пеня за несплату процентів за користування кредитом; 4543,19 грн. - штрафу за невиконання прийнятих зобовязань.

Судом встановлено, що ПАТ «Марфін Банк» надано ОСОБА_6 кредитних коштів 170000,00 грн., з яких позичальником ОСОБА_6, повернуто кредитних коштів 44454,51 грн., відповідно заборгованість по кредиту складає 125545,49 грн.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 частково виконуєзобовязання по поверненню кредиту та з січня 2015 року сплачує щомісяця по 1000.00 грн. напогашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується квитанціями №7- 15211S/1 від 28.01.2015 р., №1-15211Q/1 від 26.02.2015р„ №1-25211V/1 від 31.03.2015 р.. №1- 252110/1 від 24.04.2015 р., №1-25211 Q/І/від 26.05.2015 р., №9-252110/1 від 24.06.2015 р

Зазначені платежі не були враховані позивачем ПАТ «Марфін Банк» при розрахунку заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору №07003/111 від 15 серпня 2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день винесення рішення заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 07003/111 від 15 серпня 2011 року складає 119 545.49 гри.

Також суд першої інстанції дійшов до висновку, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України.

Виходячи з того, що відповідач, ОСОБА_6, продовжує частково виконувати зобовязання по поверненню кредиту та з січня 2015 року щомісяця сплачує по 1000.00 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору, а також виходячи, що пеня та штраф є різновидами неустойки, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути застосовані одночасно, суд вказав, що необхідно застосувати до відповідача ОСОБА_6 штраф у розмірі 4543,19 грн., та не застосовувати до відповідача, ОСОБА_6 пеню, оскільки розмір штрафу менший.

Однак, судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Як вбачається з роз яснень викладених в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 (далі Постанова) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитных правоовідносин», одночасне заявления вимог про стягнення заборгованності з позичальника з вимогами про стягнення на предмет застави/ іпотеки, належні іпотекодавцю, який є позичальником, належить виключно позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у випадку невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги по основному зобовязанню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з роз ясненями, викладеними в п. 37 Постанови, невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязань не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає вимогам ст. 124 Конституції України.

Відсутність вказаної в рішенні суду першої інстанції інформації, в тому числі оцінки майна, в позовній заяві не є підставою для відмови в задоволенні позивних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до п. 42 Постанови, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК України щодо заставодавця).

Отже, в резолютивній частині рішення суду про звернення дійсно має зазначатися відповідна інформація, але суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності.

Таким чином, відмова суду в задоволенні позивних вимог щодо предмету іпотеки, яка обгрунтовується відсутністю відповідних даних в позовній заяві, є неправомірною.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, яка підтверджує проведену оплату сума боргу дорівнює 125 545,49 грн.

Фактично сума заборгованості по відсоткам дорівнює 23 581,53 грн.

Зазначене вище підтверджується наступним.

Відповідно до п. 2.10 кредитного договору при надходженні коштів в рахунок сплати зобовязань позичальника за цим договором погашення зобовязань позичальника здійснюється у наступній черговості:

- сума процентів;

- сума комісій;

- сума неустойки;

- сума кредиту.

Таким чином, погашення сум заборгованості по кредиту здійснення в останню чергу, після погашення заборгованості по відсоткам, комісіям та неустойкам.

Сплачені ОСОБА_6 кошти були направлені на погашення заборгованості по відсоткам відповідно до умов договору. Тобто з сплачений після надання уточненої позовної заяви 4000,00 грн. (які відповідачка підтвердила квитанціями № 1-25211V/1 від 31.03.2015 р., №252110/1 від 24.04.2015 р., №1-252110/1 від 26.05.2015 р., №9-252110/1 від 24.06.2015 р.) пішли на погашення заборгованості по відсоткам (27581,53 грн. - 4 000,00 грн. = 23 581, 53 грн.). Щодо сплачених 2 000, 00 грн. (що підтверджується квитанціями №15211S/1 від 28.01.2015 р., №1- 15211Q/1 від 26.02.2015 р.) вказані проплати також зараховані в рахунок погашення заборгованості по відсоткам та вже враховані в розрахунку заборгованості станом на 12 березня 2015 року, що надавався до суду разом з уточненою позовною заявою.

Таким чином, зменшення суми боргу ОСОБА_6, боржник здійснював погашення боргу вже після подання позовної заяви, сплата коштів станом на надання уточненої позовної заяви врахована в розрахунку заборгованості та не повинна відраховуватися повторно, а кошти які надійшли до банку були зараховані в рахунок погашення заборгованості по відсоткам (п. 2.10 кредитного договору).

Крім того, ОСОБА_6 почала частково здійснювати сплату по кредитному договору 28 січня 2015 року, після подання позовної заяви до суду.

Кредитним договором встановлено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, у відповідності до чинного законодавства та цього договору, а саме: при порушенні позичальником будь-яких термінів та строків повернення кредиту, в тому числі при порушенні термінів, передбачених графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною цього договору (додаток №1), несвоєчасної сплати процентів та комісій за користування кредитом, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,3% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Крім того, за кожний випадок порушення позичальником на строк більш, ніж 60 календарних днів зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій за користування кредитом, банк має право нарахувати (а позичальник зобовязаний сплатити на першу вимогу банку) штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Пеня та штраф є окремими видами відповідальності, які мають власні характерні ознаки та відокремлене регулювання, та можуть застосовуватися одночасно, чим не порушуються вимоги ст. 61 Конституції України.

Штраф - це завжди конкретно зафіксований відсоток чи конкретна сума, яка нараховується порушнику одноразово після порушення зобовязання.

Пеня - встановлюється в процентах від невчасно виконаного грошового зобовязання, але нараховується не одноразово, а за кожен день прострочки.

Відмінність від штрафу складається в тому, що пеня застосовується тільки до грошових зобовязань.

Враховуючи те, що сума пені та штрафу істотно відрізняються одна від одної, більш ніж у 10 разів, та відсутності належного обґрунтування вибору штрафних санкцій саме у вигляді штрафу, що є їх безпосереднім зменшенням, вбачається порушення прав позивача на відшкодування неустойки у вигляді пені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скарг ОСОБА_5 (в інтересах публічного акціонерного товариства «Марфін Банк») - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Звернути стягнення на житловий будинок, розташований Одеська область, м. Білгород- Дністровський, вул. Березова, 24 та земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, що належать ОСОБА_3 в розмірі 208 718 грн. 96 коп. (Двісті вісім тисяч сімсот вісімнадцять тисяч грн. девяносто шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО „МАРФІН БАНК (68003, Україна, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28, МФО 328168, код ЕДРПОУ 21650966) заборгованість за кредитним договором в розмірі 208 718 грн. 96 коп. (двісті вісім тисяч сімсот вісімнадцять тисяч грн. девяносто шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО „МАРФІН БАНК судовий збір в розмірі 1 043 грн. 60 коп. (одна тисяча сорок три гривні 60 копійок) в рівних частинах.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_8

ОСОБА_2