РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Коваль Т.М.,

з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначає, що 04.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № PLRIGK00000025.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 48 000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.05.2027 року.

04.05.2007 року в забезпечення виконання за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір іпотеки № PLRIGK00000025. Відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

У порушення умов договорів, відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, чим порушує права позивача.

Уточнивши позовні вимоги (а.с. 92), просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 55 479. 21 дол. США, за кредитним договором № PLRIGK00000025 від 04.05.2007 року, розраховану станом на 27.07.2015 року

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2- заперечувала проти позову в частині стягнення комісії та просила суд застосувати строк позовної давності. Представник вважала, що комісія за надання фінансового інструменту є платежем позичальника за дії, які банк здійснює на власну користь.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

04.05.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір № PLRIGK00000025, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 48 000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.05.2027 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором.

Відповідач зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, чим порушує права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком, станом на 27.07.2015 року заборгованість складає в сумі 55 479, 21 дол. США, з яких:

40 781, 17 дол. США заборгованість за кредитом;

9267, 57 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;

1570, 23 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом;

3860, 24 дол. США пеня.

Як видно із розрахунку заборгованості ( а.с.6-9) ОСОБА_3 перестав виконувати зобов»язання по сплаті кредиту у травні 2014 року, Банк звернуся в суд у січні 2015 року, отже підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення тіла, відсотків та комісії суд не встановив.

Пеня в сумі 3860,24 долара США розрахована за період з 11.04.2008 року.

Відповідно до п. 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, стягнути пеню в розмірі 3 378, 64 дол. США.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по комісії, суд виходить із такого: відповідно до пунктів 3.7, 7.1 Кредитного договору передбачено сплату позичальником Банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторінгу, згідно п.6.2 Договору.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10 травня 2007 року банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Частиною четвертою ст.11 ЗУ „Про захист прав споживачів" передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 2 ЗУ „Про банки і банківську діяльність" банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до п.8 ст.47 ЗУ „Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Аналіз положень п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на які посилається позивач, у їх системному звязку з наведеними нормативними приписами не дає підстав вважати комісію за обслуговування кредитної заборгованості платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст.4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Оскільки у спірному договорі винагорода за обслуговування кредиту встановлена не за формулою зі змінними величинами, а щомісяця у однаковій сумі 0,20% від суми виданого кредиту, така умова не суперечить положенням частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором PLRIGK00000025 від 04.05.2007 року, яка станом на 27.07.2015 року становить 54 997, 61 дол. США, яка складається з: 40 781, 17 дол. США заборгованість за кредитом; 9267, 57 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1570, 23 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3378, 64 дол. США пеня та відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 3 654, 00 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 212215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДОПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором PLRIGK00000025 від 04.05.2007 року , яка станом на 27.07.2015 року становить 54 997, 61 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДОПОУ 14360570) судові витрати в розмірі 3 654, 00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: