Справа № 392/2082/15-ц
Провадження № 2/392/174/16
26 січня 2016 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді Березія Ю.А.,
при секретарі Красній Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_2 позичила у нього гроші в сумі 400 доларів США на строк до 24 листопада 2014 року і порушила зобовязання.
Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 1046, частини 2 статті 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що дійсно 30 квітня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якого позичальник ОСОБА_2 отримала в борг від позикодавця ОСОБА_1 гроші в сумі 400 доларів США до 24 листопада 2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 19).
Відповідач ОСОБА_2 порушила умови укладено договору і не повернула суму боргу у встановлені строки, тому відповідно вимог частини 1 статті 1050 ЦК України є законні підстави для стягнення з відповідача суми боргу в судовому порядку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідач не надала суду письмові докази, які підтверджують факт не отримання нею грошей, або повернення позики, що підтверджує факт порушення зобовязання.
Відповідно до частини 1 статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.
Відповідно до роздруківки банківської установи про встановлення курсу купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, станом на 27 квітня 2015 року курс долара США до гривні складав: за 100 доларів США 2245.1630 гривень.
Таким чином, розмір заборгованості за договором позики становить: 400 доларів США х 22,451630 = 8980 гривень 65 копійок.
Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.
Керуючись частиною 1 статті 192, статтею 1046, частиною 2 статті 1047, статтею 1048 ЦК України, статтями 213 215 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8980 гривень 65 копійок позики та 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору, всього 9224 гривні 25 копійок.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заява про перегляд заочного рішення подається протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя