Справа № 187/1282/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"06" квітня 2016 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М. при секретарі Клисак Н.Г., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду у вересні 2015 року з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 29.07. 1998 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені з 2015 року, через різні погляди на шлюб та сім'ю, відсутності взаєморозуміння. Позивач, вважає, що сім'я розпалася остаточно, відновлена бути не може, тому просить позов задовольнити. Майнового спору між сторонами немає.

Позивач в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі, пояснивши, що він на полягає на розірвання шлюбі, з відповідачкою спільного сімейного життя не ведуть, матеріально допомагає вихованню дитини, але на примирення не згоден.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала,хоча пояснила, що позивач зустрів іншу жінку, а тому до неї втратив почуття поваги, примирення із чоловіком за 6- місяців який надав суд не сталось, проживає окремо із чоловіком.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно), виданого 29 липня 1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 34, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.07.1998 року (а. с. 6).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 34 ( а.с.16)

Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній.

Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними на час розгляду спору немає, до примирення не прагнуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторонам надавався 6-ти місячний термін для примирення, але примирення між сторонами не сталось,тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, тому задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

ст. 104, 105, 112 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 29 липня 1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис

№ 34 - розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачці ОСОБА_2 залишити прізвище «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів в Апеляційний суд Дніпропетровської області.

Суддя: І. М. Іщенко