У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_8 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - виконавчий комітет Трускавецької міської ради, про розподіл спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ ідеальної частини житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності, а саме: просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, що видане 25 лютого 2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради Львівської області на ім'я ОСОБА_8; визнати за ними право власності в рівних частинах, а саме по Ѕ частини на житловий будинок загальною площею 343,3 кв. м, житловою площею 167,1 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому позовні вимоги було уточнено.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивачі вказували на те, що ОСОБА_3 у січні 2011 року під час перебування на Україні стало відомо, що її дочкою - відповідачем у справі ОСОБА_8 - було набуто у власність на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, житловий будинок поАДРЕСА_1, що порушує їхні права, оскільки фактично ними проводилося фінансування будівництва вказаного житлового будинку та за домовленістю з відповідачем, яка тільки здійснювала організаційні заходи та контроль над будівництвом, після закінчення будівництва та введення в експлуатацію, право власності на даний об'єкт нерухомості повинно було бути оформлено і зареєстрованоза ОСОБА_3 та ОСОБА_10 урівних частинах по Ѕ ідеальноїчастини. Вони неодноразово в усному порядку зверталися до відповідача з метою врегулювання даної ситуації, однак даний спір не вирішено, тому вони змушені звернутись до суду з вищезазначеним позовом.

Протокольною ухвалою суду залучено до участі в справі треті особи: ОСОБА_9 та виконавчий комітет Трускавецької міської ради.

Третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_9, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - виконавчий комітет Трускавецької міської ради, про розподіл спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ ідеальної частини житлового будинку, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8., в якому в них народилася дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Трускавецького міського суду від 28 вересня 2012 року шлюб між ними розірвано.

Під час перебування в шлюбі вони спільно побудували житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 указує, що спірний житловий будинок було побудовано за час їхнього проживання в шлюбі, за їхні спільні кошти, а також за кошти їх батьків, як зі сторони відповідача, так і його батьків.

Таким чином, позивач вважає, що цей житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом про розподіл вищезазначеного будинку.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено. Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя , а саме визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_8 право власності на Ѕ частини житлового будинку № 18а, загальною площею 343,3 кв. м, житловою площею 167,1 кв. м, по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний будинок було побудовано під час проживання у шлюбі ОСОБА_8 та ОСОБА_11, тому вказаний будинок є спільним майном подружжя та підлягає поділу, тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не ставлять питання про повернення наданих ними ОСОБА_8 коштів, їх позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, виданим 25 лютого 2011 року виконавчим комітетом Трускавецької міської ради, ОСОБА_8 на праві приватної власності належить житловий будинок № 18а, загальною площею 343,3 кв. м, житловою площею 167,1 кв. м.

Відповідно до розписок, наданих ОСОБА_8 від 20 жовтня 2007 року, 10 вересня 2008 року, 20 вересня 2009 року, 06 лютого 2010 року, 20 січня 2011 року, ОСОБА_8 в період з 20 жовтня 2007 року по 20 січня 2011 року отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 48 500 євро для будівництва, ведення (зведення) будівництва нового житлового будинку по АДРЕСА_1 та ведення будівельних робіт.

З розписки, наданої ОСОБА_8 від 17 липня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_8 17 липня 2008 року одержала від ОСОБА_4 кошти в сумі 25 000 грн для зведення житлового будинку по АДРЕСА_1.

Також платіжні доручення про переказ коштів від 28 липня 2008 року, 04 серпня 2008 року, 19 листопада 2008 року, 19 січня 2009 року, 24 серпня 2009 року підтверджують, що ОСОБА_8 в період з 2008 року по 2009 рік одержала від ОСОБА_4. кошти в сумі 420 000 російських рублів.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 16 вересня 2000 року по 28 вересня 2012 року.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; визнаючи спірний будинок спільним майном подружжя, суд не з'ясував та не встановив, чи є кошти, за які побудовано цей будинок, спільними коштами подружжя; зазначаючи про те, що кошти для будівництва надавалися ОСОБА_3, ОСОБА_4, не встановив мету надання ними таких коштів, обмежившись лише вказівкою про те, що вони не ставлять вимог про повернення цих коштів з підстав ст. 1046 ЦК України, не звернувши уваги при цьому на те, що ці розписки мають цільове призначення та не містять ознак договору позики, та не врахувавши позицію та висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, а саме, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом не надано жодної оцінки доводам ОСОБА_3, ОСОБА_4, рішення ухвалено лише на поясненнях та доказах, наданих ОСОБА_9 та ОСОБА_8, чим суттєво порушено права ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, та прийшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 348 ЦПК України, якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими цією главою. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першій цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює рішення відповідно до статей 345 і 346 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано ухвалу або рішення суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак