Справа №489/2533/16-ц 28.11.2016 28.11.2016 28.11.2016
Провадження №22-ц/784/2494/16
Справа №489/2533/16-ц
Провадження № 22 Ц- 784/2494/16 Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Категорія- 54 Доповідач апеляційного суду:ОСОБА_1І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2016 р., листопада місяця, 28 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишина Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

з участю:

позивача - ОСОБА_4

представників:

позивача - ОСОБА_5

відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ( далі- ПАТ « Укрзалізниця») на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2016 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

20.05.2016 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення, поновлення на посаді провідника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 30.000 грн.

Позивач зазначав, що працював у відповідача на посаді провідника пасажирського вагона в пасажирському вагонному депо станції Миколаїв відповідно до укладеного контракту № 5190 від 30.09.2015 р.

Наказом № 88/ос від 15.04.2016 р. його звільнено з посади з підстав, передбачених п.4 ст. 40 КЗпП України за вчинення прогулу без поважних причин.

Посилаючись на недоведеність факту вчинення прогулу без поважних причин, позивач просив про скасування наказу, поновлення його на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2016 р. ухвалено про часткове задоволення позовних вимог.

Зокрема, цим рішенням наказ по звільнення позивача скасовано, позивача поновлено на посаді провідника пасажирського вагону без зазначення дати з якої поновлено на посаді.

Додатковим рішенням від 27.09.2016 р. ухвалено про стягнення з відповідача на користь позивача 42123 грн. 63 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди та 551 грн. 20 коп. судового збору, а також в доход держави 1102 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволеннї позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що звільнення здійснено законно, підстави для виплати середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди відсутні, а суд цих обставин в достатній мірі не врахував, внаслідок чого висновки рішення не відповідають дійсним обставинам справи та наданим доказам.

Перевіряючи законність та обгрунтованність оскаржуваного рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи трудовий спір суд виходив з того, що надані на підтвердження прогулу докази не доводять, що прогул вчинено без поважних причин.

Зокрема, суд вважав, що відсутність провідника у закріпленому вагоні з 4 год. 50хв. до 08 год. 22.03.2016 р. мала місце з поважних причин, які обумовлені тим, що провіднику не повідомили кінцевий пункт призначення, а він з необережності запізнився повернутися до вагону після оформлення маршрутного листа на вузловій станції ім. Шевченка

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам норм трудового законодавства

Відповідно до розділу III ст 11. Закону України «Про залізничний транспорт» від 4 липня 1996 р.№ 273/96-ВР ( далі- Закон № 273/96-ВР) підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Безпека руху поїздів - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Відповідно до статті 15 Закону № 273/96-ВР трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів

про працю України, Положення "Про дисципліну

працівників залізничного транспорту України", іншими

актами законодавства України про працю.

Приписами ст. ст. 139-140 КЗпП України визначено, що дисциплінарним проступком є будь-яке порушення трудової дисципліни вчинене з вини працівника.

Прогулом, відповідно до вимог п.4 ст.40 КЗпП України вважається відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Стягнення за порушення трудової дисципліни, згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України, застосовуються лише за наявності винної поведінки працівника.

Перелік трудових обовязків, недотримання чи не виконання яких може бути підставою для застосування стягнень визначається посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, або приписами Статуту чи Положення Про дисципліну у разі, якщо діяльність установи, підприємства регулюється саме цими локальними нормативними актами.

Зокрема, пункти 1, 3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 р. №55 ( в редакції постанови № 868 ( 868-2012-п ) від 19.09.2012 ) передбачають, що роль залізничного транспорту в обслуговуванні народного господарства визначає необхідність точного виконання його

працівниками діючих у галузі правил, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, оскільки їх порушення створює загрозу безпеці руху поїздів і маневрової роботи, може призвести до тяжких наслідків для життя та здоров'я громадян, незбереження вантажів, завдати шкоди навколишньому природному середовищу.

Кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов'язаний : знати і неухильно виконувати його вимоги;

дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників;

забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища;

дотримувати графіків руху поїздів, забезпечувати своєчасну доставку до місця призначення пасажирів і вантажів, піклуватися про пасажирів, забезпечувати високий рівень культури їх обслуговування;

берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати

схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування;

дотримувати Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Інструкцією провідника пасажирських вагонів (затвердженою наказом Міністра транспорту України № 234 -Ц від 01.09.2003 р.) визначено перелік трудових обовязків провідника, які він зобовязаний виконувати підчас виконання службових обовязків.

Зокрема, Інструкцією передбачено, ( п.1.5) що провідник при виконанні своїх службових обовязків повинен знати і виконувати вимоги в частині обовязків, що повязані з роботою провідника, зокрема статуту залізниць Правил технічної експлуатації залізниць, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту та інших нормативних документів по колу своїх обовязків.

Крім цього, провідник має знати розклад руху даного поїзда.

Відповідно до п. 2.1, 2.2,2.3,2.4,3.1 Інструкції провідник вважається таким, що приступив до роботи, після отримання маршрутного листа та проходження усіх видів інструктажу.

Він зобовязаний отримати відповідні бланки документів, прийняти вагон, здійснити перевірку його систем сигналізації та контролю, після відправлення поїзду слідкувати за справністю цих систем.

Провідник хвостового вагона, підчас відправлення поїзда та його руху і відчеплення вагонів крім того, має вчиняти дії, передбачені п.п. 6.1. 6.3. 6.5 Інструкції.

Відповідно до приписів п.8.2 Інструкції провідник несе дисциплінарну відповідальність згідно з законодавством про працю та Положенням про дисципліну за порушення трудової дисципліни і посадових обовязків, у тому числі, за залишення вагону без нагляду.

Із змісту цієї Інструкції та наведених положень нормативних актів, які регулюють діяльність залізничного траспорту вбачається, що на провідника покладається підвищена відповідальність за виконання службових обовязків, оскільки їх порушення створює загрозу безпеці руху поїздів і маневрової роботи, може призвести до тяжких наслідків для життя та здоров'я громадян, незбереження вантажів, завдати шкоди навколишньому природномусередовищу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює на посаді провідника пасажирського вагону в пасажирському вагонному депо Миколаїв ЛВЧД-13 ПАТ «Укрзалізниця» з 2009 р., а за контрактною формою трудового договору з 30.09.2015 р.

Пунктом 4 контракту ( ас.-65) позивача зобовязано виконувати обовязки подібні тим, які викладені в Інструкції та у наведених відомчих нормативних актах.

21.03.2016 р. провідника пасажирських вагонів ОСОБА_4 було призначено для обслуговування багажного вагона №50571 у напрямку до станції ім. Шевченка у складі пасажирського поїзда № 122, який мав відправлятися від ст. Миколаїв 21.03.26 р. о 19 год. 49 хв.

Відповідно до наказів від 21.03.2016 р. та від 22.03.2016 р посадових осіб служби пасажирських перевезень зазначений вагон був підчеплений у хвіст поїзда, а після прибуття до ст. ім. Шевченка відчеплений ( ас. -60).

Саме такого змісту розпорядження отримав позивач від техніка резерву при отриманні маршрутного листа у місці формування складу поїзда.

Про те, що після відчеплення вагон має бути відправлений на ст.. Цибульово для завантаження дровами він мав бути поінформований черговим ст. ім. Шевченко підчас відмітки прибуття у маршрутному листі.

В той же час, позивач після отримання маршрутного листа та проведення відповідних інструктажів запізнився на відправлення поїзда № 122 та прибув на станцію ім. Шевченка своїм ходом вже 22.03.2016 р. після завантаження вагона дровами на станції Цибульово та поверненя його на ст. ім. Шевченка.

Зазначені обставини підтверджуються рапортом техніка резерву ОСОБА_7 про те, що за розпорядженням головного інженера депо після 12 год. 40 хв. 22.03.2016 р. звязувалася по мобільному телефону з ОСОБА_4, який повідомив, що запізнився на поїзд та прямує своїм ходом до ст. ім. Шевченко ( а.с.-63), її ж поясненнями в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 21.03.2016 р. отримав маршрутного листа про відправлення для обслуговування багажного вагону до ст. ім. Шевченка.

Про подальший маршрут його мав повідомити черговий цієї станції після відчеплення вагона.

По телефону, не раніше 12.40 год. 22.03.2016 р. вона дізналася від ОСОБА_4 про те, що він запізнився на відправлення поїзда та прямує з Миколаєва до ст. ім. Шевченка;

рапортом головного інженера ОСОБА_8 про те, що з телефонного повідомлення начальника Шевченківської дільниці дистанції захисних лісонасаджень ОСОБА_9 о 12.35 год. 22.03.2016 р. він дізнався, що у багажному вагоні відсутній провідник ( а.с -21);

актом посадових осіб Шевченківської дільниці дистанції захисних лісонасаджень від 22.03.2016 р. по те, що багажний вагон ЛВЧД-13 під завантаження дровами був поставлений на ст.. Цибульово о 04.50год. 22.03.2016 р. та відправлений до ст. ім. Шевченка того ж дня о 19.04 год. Двері вагону відкривали та закривали робітники дільниці, оскільки провідники у вагоні були відсутні( а.с.-10);

протоколом оперативної наради від 05.04.2016 з викладенням обставин відсутності провідника на робочому місці у вагоні з 04.50 год до 19.04 хв. 22.03.2016 р. ( а.с.-24); копією та оригіналом маршрутного листа, оглянутого у судовому засіданні, з якого вбачається, що у ньому відсутні відмітки про відчеплення та причеплення вагона та прибуття на ст. ім. Шевченка з відповіднии підписами посадових осіб.

Позивач ознайомлений з Інструкцією та відповідними документами, якими регламентовано обовязки провідника та порядок заповнення маршрутних листів і цих обставин не заперечував.

Інших обставин свого запізнення на ст. Цибульово, крім тривалого пошуку місця отримання відмітки у маршрутному листі позивач не зазначив.

Ухвалюючи висновок про недоведеність факту скоєння прогулу без поважних причин, суд всупереч вимогам ст.. ст.. 60, 212 ЦПК України, при оцінці доказів безпідставно надав перевагу поясненням позивача та відмітці у вигляді штампу у маршрутном листі, не взявши до уваги наведену сукупність доказів, які спростовують пояснення позивача стосовно обставин відсутності його на робочому місці та періоду такої відсутності.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що пояснення позивача щодо обставин та часу свого прибуття на ст. Цибульово, спростовуються, як письмовими доказами у вигляді акту працівників Шевченківської дільниці дистанції захисних лісонасаджень, так і посадових осіб ЛВЧД-13 щодо його запізнення на відправлення поїзду ще зі ст. Миколаїв.

Якими доказами спростовуються ці докази надані відповідачем суд не зазначив.

Таким чином, при вирішенні справи суд належним чином не врахував наведених обставин справи, наявній сукупності доказів належної оцінки не дав і за таких обставин висновки рішення суду першої інстанції не можна вважати законними та обґрунтованими, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення як основного так і додаткового з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з таких установлених фактів та вимог закону.

21.03.2016 р. провідник пасажирських вагонів ОСОБА_4, якого було призначено для обслуговування багажного вагона №50571 у напрямку до станції ім. Шевченка у складі пасажирського поїзда № 122, в порушення вимог п.8.2 Інструкції залишив вагон без нагляду та без поважних причин був відсутній на робочому місці з 4.50 год. до 19.04 год. 22.03.2016 р.

Зазначені обставини підтверджуються рапортом техніка резерву ОСОБА_7 про запізнення ОСОБА_4, на поїзд та його відсутність у вагоні ( а.с.-63), її ж поясненнями в судовому засіданні про цей же факт;

рапортом головного інженера ОСОБА_8 про телефонне повідомлення начальника Шевченківської дільниці дистанції захисних лісонасаджень ОСОБА_9 щодо відсутності у багажному вагоні провідника ( а.с -21);

актом посадових осіб Шевченківської дільниці дистанції захисних лісонасаджень від 22.03.2016 р. про відсутність провідника у вагоні підчас завантаження дровами з 04.50 год. 22.03.2016 р. до 19.04 год. того ж дня. ( а.с.-10);

протоколом оперативної наради від 05.04.2016 з викладенням обставин відсутності провідника на робочому місці у вагоні з 04.50 год до 19.04 хв. 22.03.2016 р. ( а.с.-24);

копією та оригіналом маршрутного листа оглянутого у судовому засіданні, у якому відсутні відмітки про відчеплення та причеплення вагона та прибуття на ст. ім. Шевченка з відповіднии підписами посадових осіб.

Позивач ознайомлений з Інструкцією та відповідними документами, якими регламентовано обовязки провідника та порядок заповнення маршрутних листів і цих обставин не заперечував.

Інших обставин свого запізнення на ст. Цибульово, крім тривалого пошуку місця отримання відмітки у маршрутному листі позивач не зазначив.

Ці пояснення колегія вважає такими, що суперечать встановленим дійсним обставинам справи, адже провідник має весь час протягом зміни перебувати у закріпленому вагоні, а доказів того, що він прибув на ст.. Цибульово та був присутній у вагоні підчас завантаження матеріали справи не містять.

Належних відміток про час його прибуття на ст. ім.. Шевченка, вибуття з неї, відчеплення та причеплення вагона для слідування на інший, прилеглий до цієї станції перегон, маршрутний лист не містить.

Наявність у маршрутному листі лише штемпеля: «ст.. Шевченко Ч 301» таких відміток не замінює та не може свідчити про достовірність факту своєчасного прибуття та вибуття провідника з пункту обороту.( а.с.9 зв.)

Скоєння дисциплінарного проступку також підтверджується поданням начальника депо до профкому підприємства та його рішенням про надання згоди на звільнення ( а.с. 28, 31).

Матеріали справи та надані до суду апеляційної інстанції, характеризуючі позивача письмові докази свідчать про те, що при звільненні керівником відповідача дотримано вимог п. 21 Положення та ст. 149 КЗпП України щодо вибору виду стягнення з врахування ступеня вини працівника, тяжкості порушення, обставин його вчинення та попередньої роботи.

При цьому в наказі № 88/ос від 15.04.2016 р правильно зазначені підстави розірвання трудового договору ( контракту) з посиланням на відповідну норму трудового законодавства.

Доводи позивача щодо виконання службових обовязків у повній відповідності до приписів маршрутного листа, де кінцевим пунктом призначення є ст. ім.Шевченко, та відсутності його вини у порушенні посадової інструкції та трудових обовязків під час здійснення рейсу, не заслуговують на увагу, оскільки посадова Інструкція та відомчі нормативні акти, вимоги яких він повинен знати, зобовязують провідника виконувати не лише приписи певних проїздних документів, а й розпоряджень відповідних посадових осіб, щодо подальшого маршруту слідування, не залишаючи без нагляду закріплений вагон.

Посилання на те, що перед виданням наказу про звільнення роботодавець мав видати наказ про дисциплінарне стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства.

Враховуючи встановлене, колегія суддів приходить висновку про правомірність припинення відповідачем контракту з позивачем та відсутність підстав для його поновлення на посаді і задоволення решти позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України відповідачу мають бути відшкодовані судові витрати, загальний розмір яких складає 1818 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2016 р. скасувати.

Постановити у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 1818 грн. 96 коп. у відшкодування судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В.Самчишина

ОСОБА_2