Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив поновити його на посаді начальника Сектору пожежної безпеки відділу цивільного захисту та надзвичайних ситуацій Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 грудня 2014 року в сумі 141 685 грн 22 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 04 грудня 2013 року відповідно до трудового договору укладеного на невизначений строк, його було прийнято на посаду начальника Сектору пожежної безпеки відділу цивільного захисту та надзвичайних ситуацій Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

03 вересня 2014 року ОСОБА_4 оформив обхідний листок № 84 з метою звільнення за скороченням штатів, яке проводив відповідач з 01 вересня 2014 року згідно з наказом від 01 липня 2014 року №158, у вказаному обхідному листку було визначено дату звільнення позивача - 04 листопада 2014 року.

Проте, 17 грудня 2014 року профспілковим комітетом відповідача було надано згоду на звільнення позивача у зв'язку з прогулом - відсутністю на робочому місці з 01 по 05, з 08 по 12 та 15 грудня 2014 року (коли позивач дійсно не знаходився у приміщенні відповідача, але у зв'язку з відсутністю робочого місця, умов праці, не було встановлено часу початку і закінчення роботи).

Згідно з наказом №487-к від 23 грудня 2014 року НАК «Нафтогаз України» звільнив позивача на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України - у зв'язку з прогулом без поважних причин, якого не було, а 10 січня 2015 року, останній отримав лист відповідача з вимогою отримати трудову книжку, а також отримав копію вказаного наказу.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем була заблокована його картка доступу до робочого місця, а тому він не зміг до нього потрапити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 грудня 2013 року ОСОБА_4 працював на посаді начальника Сектора НАК «Нафтогаз України».

Наказом № 158 від 01 липня 2014 року Голови правління НАК «Нафтогаз» затверджено зміни до штатного розпису апарату компанії, зокрема, ліквідовано Сектор пожежної безпеки відділу цивільного захисту та надзвичайних ситуації Управління промислової безпеки, екології та надійності транспортування газу і нафти НАК «Нафтогаз».

01 вересня 2015 року профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 16 жовтня 2014 року позивач попереджений про наступне вивільнення.

З грудня 2014 року ОСОБА_4 перестав з'являтися на робочому місці, у зв'язку з чим 17 грудня 2014 року на засіданні профкому (протокол №129) було розглянуто подання адміністрації НАК «Нафтогаз» за участю позивача та було надано згоду на звільнення ОСОБА_4 у зв'язку з прогулом - відсутністю на робочому місці з 1 по 5, з 8 по 12 та 15 грудня 2014 року.

Наказом № 4 87-к від 23 грудня 2014 року ОСОБА_4 звільнено з посади начальника Сектора пожежної безпеки відділу цивільного захисту та надзвичайних ситуацій Управління промислової безпеки, екології та надійності транспортування газу і нафти НАК «Нафтогаз» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вірно виходив із того, що позивачем не було спростовано факту прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, що в свою чергу доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

При цьому, звільнення позивача з займаної посади було погоджено роботодавцем з профспілковим комітетом створеним на підприємстві відповідача, обов'язковість згоди якого, передбачена положеннями ст. 43 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова