У х в а л а

ІМенем УКраїни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою Дуднік Марини Артурівни, яка діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що 6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований за № 2088, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку на забезпечення зобов′язань за кредитним договором № 2615/1207/71-046, укладеним 28 грудня 2007 між позивачем та ПАТ «Сведбанк». Оскільки при вчиненні виконавчого напису не було дотримано положень чинного законодавства, просила задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2088, таким, що не підлягає виконанню.

У поданій касаційній скарзі Дуднік М.А., яка діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 між ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2615/1207/71-046 за умовами якого останній надано кредит у розмірі 120 000 доларів США, який вона зобов′язувалася повернути та сплатити проценти за користування ним.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2007 між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено іпотечний договір № 2615/1207/71-046-Z-46, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 148 268, 13 доларів США.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», АКБ «TAC-Комерцбанк», та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу № 15, того ж дня між останнім та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення.

6 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2088, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 1 493 821 грн 67 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу не було надане рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, яким у т. ч. з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість з кредитним договором, ним не перевірено за який період часу стягнуто заборгованість рішенням, нотаріусу не надані документи, що свідчать про відступлення права вимоги за іпотечним договором, про повідомлення боржника про відступлення права вимоги та документи, що підтверджують вручення боржнику вимоги про усунення порушення.

Залишаючи ухвалене судом першої інстанції рішення без змін, апеляційний суд вказав на те, що нотаріусу не надавалося рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, ним не перевірено за який період її стягнуто, а відтак апеляційний суд вважав, що наведене свідчить про наявність спору щодо суми заборгованості і визнав обґрунтованим висновок суду про задоволення позову з цих підстав.

Однак, погодитись з таким висновком апеляційного суду неможливо.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

З матеріалів справи вбачається, що приватному нотаріусу Пономарьову В.Ю. для вчинення виконавчого напису відповідачем в підтвердження наявності заборгованості були подані наступні документи: кредитний договір, договір іпотеки, розрахунок заборгованості станом на 1 жовтня 2013 року, заява про вчинення виконавчого напису, вимога до ОСОБА_3 про усунення порушень, реєстр поштових відправлень, договір про відступлення прав за іпотечними договорами, договір про передачу прав за іпотечним договором , витяг з договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, договір факторингу від 28 листопада 2012 року, витяг з реєстру до договору факторингу від 28 листопада 2012 року.

Наданий нотаріусу розрахунок заборгованості обчислений новим кредитором за період із 28 листопада 2012 року по 1 жовтня 2013 року, згідно якого заборгованість за кредитом складає суму 115 563,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 923 695 грн 6 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом складає суму 70 827,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 566 126 грн 61 коп.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 148 268, 13 доларів США, з яких 115563 долари США заборгованість по кредиту та 32705,13 доларів США заборгованість по процентах

Виходячи з наведеного, заборгованість за кредитом, на погашення якої за виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки, не відрізняється від тієї, яка стягнута судовим рішенням.

Відмінність має лише розмір заборгованості по процентах.

Збільшення цієї заборгованості відповідач обґрунтовував тим, що після ухвалення рішення кредит позичальником не погашався.

Ухвалення судом рішення не припиняє зобов'язання сторін, тому нарахування процентів до повернення кредиту відповідає положенням ст. ст. 1048, 1054 ЦК України.

Дані про те, що у кредитному договорі встановлений інший період нарахування процентів, відсутні.

Безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована.

Розмір процентів, порядок нарахування визначено умовами кредитного договору.

Після отримання вимоги до ОСОБА_3 про усунення порушень останньою заперечень щодо правильності нарахування процентів після ухвалення судового рішення не подавалось, їх розмір нею не оспорювався.

За таких обставин, коли рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року набрало законної сили, а проценти на заборгованість по кредиту для вчинення виконавчого напису, крім стягнутих ним, нараховувались за час після його ухвалення, то помилковою є вказівка в ухвалі апеляційного суду на те, що нотаріус мав перевірити за який період стягнута заборгованість цим рішенням.

Чинним законодавством такий обов'язок на нотаріуса не покладений, у судовому рішенні зазначені конкретні суми, які підлягають стягненню на погашення кредиту.

З огляду на викладене, погодитись з постановленою апеляційним судом ухвалою неможливо, вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до цього суду, оскільки допущені ним порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дуднік Марини Артурівни, яка діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук