Провадження № 22-ц/779/465/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О. секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 04 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Екватор ІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про зобовязання передати житлове приміщення (однокімнатну квартиру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул.Довженка,(напроти буд.9Б) та документи необхідні для оформлення права власності на вказану квартиру, стягнення судових витрат,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом і зазначала, що вона уклала з приватним підприємством «Екватор-ІФ» в особі директора ОСОБА_5 договір №2014-04-124А купівлі-продажу майнових прав від 12 квітня 2014 року відповідно до умов якого приватне підприємство «Екватор-ІФ» передає їй майнове право у власність у вигляді новозбудованої квартири в будинку, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ вул. Довженка (навпроти будинку 9-Б). 04 лютого 2014 року укладено інвестиційний договір на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перко» та приватним підприємством «Екватор-ІФ», за умовами якого сторони зобовязались забезпечити фінансування будівництва вказаного будинку по вул. Довженка,(напроти буд.9Б) у м. Івано-Франківськ. Посилаючись на те, нею сплачені у повному обсязі кошти за квартиру, зазначений будинок відповідачі зобовязались ввести в експлуатацію не пізніше 31 травня 2014 року, однак їй квартиру не передано, просила зобовязати приватне підприємство «Екватор-ІФ» передати їй житлове приміщення (однокімнатну квартиру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, (навпроти буд.9-Б), відповідно до договору №2014-04-124А купівлі-продажу майнових прав від 12 квітня 2014 року та документи, необхідні для оформлення права власності на вказану квартиру.

04 січня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №81 у будинку №2 в провулку Надії в с. Крихівці у м. Івано-Франківську, яка належить ОСОБА_4 посилаючись на те, що спірну квартиру передано ОСОБА_4, який може відчужити цю квартирута і зробити неможливим виконання можливого рішення суду у цій справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 січня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена судом з порушенням норм процесуального права і на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи. На думку апелянта, суд не врахував, що вжиття заходів забезпечення є необхідними, оскільки у разі відчуження спірної квартири утрудниться виконання рішення суду у випадку задоволення позову у цій справі. Просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою забезпечити позов.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Інші особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не зявились, хоч про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участ у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не подано доказів про реальну загрозу відчуження спірної квартири №81 в будинку 32 у провулку Надії в с. Крихівці в м. Івано-Франківську, що належить ОСОБА_4 та підстав, передбачених законом щодо утруднення виконання можливого рішення суду.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень пп. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру допускається забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз'яснень пп. 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги до приватного підприємства «Екватор ІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перко» носять майновий характер, так як відповідачами не виконуються умови договору №2014-04-124А купівлі-продажу майнових прав від 12 квітня 2014 року відповідно до умов якого приватне підприємство «Екватор-ІФ» передає їй майнове право у власність у вигляді новозбудованої квартири в будинку, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ вул. Довженка (навпроти будинку 9-Б).

За змістом ухвали Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2015 року про залученням до участі у розгляді справи ОСОБА_4 як третю особув на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на стороні підтверджується, що зареєстрована на ним спірна квартира перебуває предметом судового спору у цій справі і можливо може бути відчуженою.

04 січня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, яка є мотивованою, вказуючи на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення її позову.

Встановлено, що у виділених матеріалах справи, які направлені на розгляд апеляційного суду є достатньо доказів, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову у справі.

Отже висновок суду про можливість забезпечення заявленого позову шляхом накладання арешту на належне ОСОБА_4 на праві власності нерухоме майно не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства.

Згідно п.7 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її неправильно вирішив суд першої інстанції.

За таких обставин, оскаржувана ухвала першої інстанції не відповідає вимогам п.1ч.1ст.152, ч.3 ст.153 ЦПК України, тому підлягає скасуванню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 цього Кодексу з постановленням нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 151 - 153, ст. ст. 312 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 04 січня 2016 року скасувати й постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру №81загальною площею 41,1 кВ.м., житловою площею 19,1 вк.м. реєстраційний номер 01 в будинку №32 у провулку Надії в с. Крихівці в м. Івано-Франківську, що належить ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Р.Й.Матківський

ОСОБА_6