Номер провадження: 22-ц/785/2129/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.10.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № к-2040, відповідно до умов якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повторності, строковості та платності кредитні ресурси у сумі 60000 дол. США, з оплатою по процентній ставці 14,5%. Позичальник зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси до 23.10.2026 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 707 від 23.10.2006 року.

Однак, зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконуються, станом на 12.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 1 391 125,79 грн., яку позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № к-2040 від 23.10.2006 року у розмірі 1391125,79 грн. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 23.10.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № к-2040, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повторності, строковості та платності кредитні ресурси у сумі 60000 дол. США, з оплатою по процентній ставці 14,5%.

Пунктом 3.2. вказаного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 23.10.2026 року. Погашення відбувається шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за цим договором становить 776,00 дол. США.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № к-2040 від 23.10.2006 року, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 707 від 23.10.2006 року.

Згідно п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором к-2040 від 23.10.2006 року.

Позивач виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується заявою про видачу готівки № 23.10.2006 року.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування ним, чим порушив умови кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.08.2015 року, заборгованість позичальника становить 1391125,79 грн., з яких: 49656,25 дол. США, що еквівалентно 1061 233,51 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу за кредит; 1245,84 дол. США, що еквівалентно 26625,59 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 881,60 дол. США, що еквівалентно 18841,20 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4962,16 дол. США, що еквівалентно 106049,30 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 178376,19 грн. - пеня.

Всупереч твердженню апеляційної скарги, банком в зазначеному розрахунку заборгованості враховані всі погашення згідно з квитанціями, наданими відповідачем до апеляційної скарги.

Доказів, які б спростовували встановлені судом обставини або іншого розрахунку заборгованості відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Посилання апеляційної скарги щодо наявності омани банком про ціну кредиту та неможливості відповідача передбачити зміну курсу національної валюти є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що конкретний зміст кредитного договору і перелік усіх його умов були визначені за згодою сторін. Підписуючи кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений з його умовами та цілком погоджується з ним. Уклавши кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цій договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені. (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 627, 629 ЦК України)

При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо погіршення матеріального стану відповідача, як на підставу скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева